19 
saaledes som den endnu har hos Unger; i Underkjæben har den 
foruden de tre oprindeligste Spidser haft en Spids yderst bagtil, 
maaske ogsaa en mindre Spids yderst fortil; i Overkjæben har den 
nærmet sig mere til Bredformen, fordi den dér sidder længere til¬ 
bage, under Paavirkning af den stærkere bageste Del af den til¬ 
svarende Tand i Underkjæben og den forreste Del af den bagved 
siddende; den har omtrent haft Bredform, men været lille, og dens 
forreste Del og Hælen have været svage 7 ). — Hos Perameliderne 
indskrænkes Fortænderne til J, hos Dasyuriderne til ellers 
findes der aldrig hos noget typisk Pattedyr mere end Fortænder, 
løvrigt er Tændernes Tal og Ordning hos mange som hos Didel- 
phys. Det rigeste Tandsæt, der kan lindes hos det overvejende 
Flertal af typiske Pattedyr, er altsaa, naar hver Tand betegnes 
med sit Tal: 
For- Hjorne- Kind-* 
tænder tænder tænder 
i c p ni 
i Overkjæben 123.1.1234567 8 , 
i Underkjæben 123.1.1234567 
Bruges en Del af Tandrækken særlig stærkt, udvikles den, og 
en anden Del vantrives. Bruges ingen af Tænderne, eller bruges 
de kun lidt, vantrives hele Bækken. Paa denne Maade fremkommer 
der en Mangfoldighed af Tandformer og Tandsæt; men gjennem 
alle Forandringer kan man som oftest følge hver enkelt af de 
typiske Tænders Skjæbne 9 ). 
Hos lavere Hvirveldyr plejer Tændernes Dannelse og Frem¬ 
brud at ske omtrent samtidig i hele Bækken; de bageste Tænder 
ere de yngste; de dannes efterhaanden som Kjæberne voxe. — 
Hos typiske Pattedyr er Tændernes Forskjel i Frembrudstid mere 
udpræget paa Grund af Forskjellen i Storrelse og Form. Det er 
kun de smaa og mere simpelt formede For- og Hjornetænder og 
de 4 forreste Kindtænder, de oprindelig smalformede, den med 
Mellemform og den mindre forreste af de bredformede, der komme 
2 * 
