51 
p. 125, og Erlåuter. zur Fauna Brasiliens, 1856; p. 59 & 73), der maa 
tydes paa anden Maade (cf. Flower: Ph. Tr., vol. 157, 1867; p. 641); don 
svækkes af, at Giebel dog (samme Sted p. 169) angiver som ejendomme¬ 
ligt for Pungdyrene, at do kun skifte den 3dje Kindtand. 
15 ) p. 21. Flower: Journ. Anat. Pliysiol., vol. III, 1869; p. 277—78. 
J6 ) p. 22. Tidligere troede man, at ikke alene Pungdyrenes 3dje 
Kindtand, men ogsaa alle de foran siddende Tænder skiftedes paa sæd¬ 
vanlig Maade; Forskjellen mellem Pungdyr og andre Pattedyr i Henseende 
til Tandskiftet bestod altsaa i, at hos Pungdyrene de 4, hos andre Patte¬ 
dyr do 3 bageste af de typiske 7 Kindtænder ikke skiftedes. Men i Stedet 
for at udtrykke Forholdet saaledes, sagde man, at Pungdyreno havde 4 
Bag- og 3 Forkindtænder, sædvanlige Pattedyr 3 Bag- og 4 Forkind¬ 
tænder; Pungdyrenes 4de Kindtand skulde ikke være homolog med den 
4de Kindtand hos andre Dyr, kun fordi den ikko skiftedes. Owen, der 
selv havde opfattet Forskjellen saaledes, indsaa det urimelige deri, opgav 
Benævnelsen 1ste Bagkindtand, ml, for Pungdyrenes 4de Kindtand og 
kaldte den — i Overensstemmelse med de Betegnelser, man bruger for 
sædvanlige Pattedyr — for 4do Forkindtand, p 4, eller 4de Mælkekindtand, 
dp 4; han troede snarest, at det var en Efterfølger, der manglede. (Be¬ 
nævnelsen ml bruges endnu af de fleste, blandt andre af Flower og 
Huxley, skjont Grunden til at bruge den blev meget svagere, egenlig slet 
ingen, da man fik at vide, at ogsaa Kindtænderne foran 3djo ikke skif¬ 
tedes; al Grund forsvandt, da man lærte en dp 4 at kjende). 
Efter at Gervais og Flower havde fundet, at kun 3djo Kindtand 
havde en, i alt Fald let paaviselig Forgjænger, blev Sporgsmaalet: om 
Pungdyrenes hele Tandsæt (med Undtagelse af 3dje Kindtand og de tre 
bageste Kindtænder) svarede til Mælketandsættet eller det blivende Sæt 
lios andre Pattedyr. Owen mente, at det var Mælketænderne, der vare 
tilstede; Flower var tilbojelig til at tro, at det var det blivende Sæt, at 
Pungdyrene endnu ikke havde uddannet et fuldstændigt Mælketandsæt, 
at Mælketandsættot hos andre Pattedyr snarest var „a set superadded to 
supply the temporary needs of mammals of more complex dental organi- 
zation“ (Ph. Tr., 1867; p. 639). Men Tandskiftet kan ikko være noget 
nyt tilkommet hos Pattedyrene; dertil har det altfor stor Lighed med 
Tandskiftet hos lavere Hvirveldyr; naar det tildels mangler hos Pung¬ 
dyrene, kan dette kun være et afledet Forhold. — Den rimeligste An¬ 
tagelse, den, der bringer stbrst Overensstemmelse tilveje med andre Patte¬ 
dyr, er den, at Pungdyrene havo mistet deres Mælketænder, sædvanlig 
paa én, den næst bagoste, nær; en Indskrænkning af Mælketandsættet er 
meget almindelig hos andre Pattedyr. Antagelsen (der ogsaa tildels er 
godkjendt af Huxley: P. Z. S., 1880; p. 654—55) bestyrkes af, at der 
virkelig er fundet en lille vantreven Forgjænger ogsaa for 4de Kindtand 
(Tauber). — Der er i Forholdene ved Tændernes Frembrud heller intet, 
der kunde stride mod Antagelsen. Naar blivende Tænder hos de fleste 
Pungdyr komme frem samtidig med Mælketanden, er deres tidlige Frem¬ 
komst rimeligvis kun en Følge af, at de mangle Forgjængere. Hos andre 
4 * 
