53 
Man har ment, at den bageste nedre Mælkekindtand hos Artiodac- 
tylerne var bygget som den bageste blivende. Kowalevsky har set det 
urigtige deri (Osteol. des Gelocus; 1. c. p. 150—51): „Der letzte Milch- 
zahn d 1 (dpi) hat seine gewolmliche Form und besteht aus tlrei Paar 
Loben, von denen dio zwei hinteren Paare ganzlich einem vollen Molaren 
gleichon, wahrend das vordere hinzugefiigt erscheint. — — — Man hat 
oft diesen Zahn (cZ 1) mit dem letzten Molar der zweiten Bezahnung (»t3) 
verglichen, doch darf dabei nicht vergessen werden, dass bei m 3 der An¬ 
hang (Talon) sich hinten befindet, wahrend er bei dl umgekelirt durch 
die zwei vorderon Loben reprasentirt wird.“ Herimod er kun at indvende, 
at dp 4 er en typisk femspidset Tand; Tilvæxten er ikke de to forreste 
Spidser, men kun den ydre forreste Spids, der er lille hos Svin, storre 
hos Drbvtyggere; i Overensstemmelse hermed staar don forreste af de 
sædvanlige to brede Hovedrødder under Tandens forreste Ende. Hvis dp 4 
var en sædvanlig firspidset Underkjæbetand (o: havde mistet den forreste 
indre af de typiske 5 Spidser), der havde faaet to Spidser som Tilvæxt 
ved den forreste Ende, vilde den forreste af de to Hovedrødder staa under 
de to mellemste Spidser. 
22 ) p. 26. Man har tvivlet om Tilstedeværelsen af vantrevne Anlæg 
til øvre Fortænder o. s. v. hos Drovtyggere. I nyere Tid ere de paaviste 
af Tauber og Piana. 
23 ) p. 27. Kowalevsky, der særlig har studeret Hovdyrenes Tandsæt, 
kjender dpi kun hos Hyrax (Anthracoth. 1. c. p. 249); den omtales dog 
meget bestemt hos Tapirus og Rhinoceros, f. Ex. af Owen, Blainville 
(Tapirus, ikke Rhinoceros), Giebel (Rhinoceros) og Duvernoy ( Rhinoceros ); 
jeg moner selv at have set don hos Tapirus. 
2 <) p. 27. Cf. f. Ex. Flower: Journ. Anat. Physiol., III, 1869; p. 272 
—73 (om Odobænus). — Sporgsmaalet, om smaa vantrevne, tidlig ud¬ 
faldende Tænder, der synes at mangle Forgjængere eller Efterfølgere, høre 
til 1ste eller 2det Sæt, maa i de enkelte Tilfælde søges besvaret ved 
Sammenligning med nærstaaende Former, hvor Forholdene ere klare. 
25 ) p. 30. Man har søgt at tyde Hvalernes Ejendommeligheder i 
Tandforholdene paa forskjellige Maader. 
•Mange anse Hvalerne for de lavest staaende Pattedyr, blandt andet 
fordi de ere Vanddyr, mangle Baglemmer o. s. v. I Overensstemmelse 
dermed ser man ogsaa i deres Tandforhold, i Tændernes Form og (under¬ 
tiden) store Tal, Slægt-Lighed med lavere Dyr. Men at Vand-Pattedyr 
ere afledede af Land-Pattedyr, at Hvalerne have mistet deres Baglemmer 
og ikke ere ifærd med at uddanne dem, er aldeles utvivlsomt. Mangel af 
Tandskifte er heller ikke en Lighed med lavere Dyr. 
Andre, i nyere Tid vistnok de fleste, mene, at Hvalerne ere afledede 
af Sælerne; Zeuglodon skal være en Overgangsform. — Denne Mening 
har ogsaa været delt af Flower (Journ. Anat. Physiol., III, 1869; p. 268 
—69), der i Tandforholdet har søgt en Støtte for den, men paa en noget 
