57 
tandsættet og sammenligner dem med en overtallig Mælke?-Kind¬ 
tand, dph, funden hos Phoca barbata.) — Naar bortses fra de smaa 
Tænder, bliver Tandsættet i Underkjæben som hos Hyæna; den bagesto 
store Rovtand, der tilsyneladende er den 7de, bliver 5te, ml, som sæd¬ 
vanlig. I Overkjæben derimod blive Forholdene mere indviklede. Den 
6te øvre Kindtand, den store Rovtand, sidder, naar Munden er lukket, 
lidt foran den store nedre Rovtand; naar Underkjæberovtanden er ml, 
maa den i Overkjæben være p 4, som sædvanlig; paa samme Maade be¬ 
stemmes do tre forreste øvre Kindtænder til at være p 1—p3; men den 
4de bliver overtallig, er nærmest at betragte som en Gjentagelse af jp8. 
Der er dog ikke set nogen Mælketand til den store øvre Rovtand; men 
det Mælketandsæt, man kjender for Overkjæben, er maaske ikke fuldstæn¬ 
digt, eftersom det ikke indeholder nogen Tand med Form som Knude¬ 
tand. Tandsættet hos Hyænodon og Pterodon vilde efter denne Tydning 
være: 
123.1.1233' 4(5) 
1 2 3 1 2 3 3 ' 3 " 
1 2 3 1 2 3 4 4 ' 4 " 
123.1.1234 5 
Hos Cynohyænodon (Filhol: Ann. sc. géol., tom. 7, 1876; pi. 28, 
hg. 95 & 96; tom. 8, 1877; pp. 7—30, pi. 1 & 2, fig. 197—208. — Gaudry: 
Enchainements du monde animal, 1878; p. 20—22, fig. 13—15), en uddød 
Yiverride (?), er der et noget lignende Forhold. Den har i Underkjæben 
7 Kindtænder; af dem er den 5te meget mindre end sine Omgivelser; de 
andre Tænder ligne mange Viverriders. 
Skjont man vel har lagt Mærke til, at den 5te Kindtand i Over¬ 
kjæben og don 5to og 6te i Underkjæben ikke passe til Omgivelserne, har 
man som oftest ikke lagt nogen Vægt derpaa og derfor maattet betragte 
Hyænodon og Pterodon som meget mærkelige Former. 
Man har anset dem for Pungdyr, Slægtninge af Sarcophilus og 
Thylacinus, eller for O vergangsformer mellem Pungdyr og Rov¬ 
dyr, fordi do have „flere Rovtænder“. Det eneste, hvori Hyænodon og 
Pterodon kunde minde om Pungdyr, er Kindtændernes Række; men Lig¬ 
heden gjælder ikke andre Pungdyr end Sarcophilus og Thylacinus , nogle 
af de mest kjødædende Dasyurider, og er aldeles ikke storre, end man 
kunde vente at finde hos Dyr, der bruge deres Tænder paa samme Maade. 
Den lavere Type hos Sarcophilus og Thylacinus er dog tydelig; deres 
øvre bageste Kindtænder have endnu tydelige Spor af de oprindelige tre 
yderste Spidser, der ere stærkt fremtrædende hos andre Dasyurider, men 
for Størstedelen mangle hos Hyænodon og Pterodon som sædvanlig hos 
Rovdyrene. (Ligheden mellem de kjødædende Pungdyrs øvre Kindtænder 
og Rovdyrenes øvre Rovtand er efter al Rimelighed kun tilsyneladende; 
i Virkeligheden ere Kronerne byggede paa meget forskjellig Maade.) At 
Hyænodon og Pterodon ikke ere Dasyurider, overhovedet ikke Pungdyr, 
ses desuden klart af Fortændernes Tal, dot fuldstændige Tandskifte, Under- 
kjæbens Form, den langt tilbagegaaende Bengane, det særskilte foramen 
optieum (Leidy: Ext. mamin. Dakota etc.; p. 49); heri, som i alt andet, 
