60 
tænder vikle efter al Rimelighed kos ethvert Rovdyr, Dyr med anselige 
Kindmuskler, ligge for langt tilbage inde i Mundhulen til at kunne 
bruges paa denne Maade. Hvis man dog antog de store Rovtænder hos 
Hyænodon og Pterodon for at være de typiske 6te øvre og 7de nedre 
Kindtand, vilde man have ondt ved at tænke sig nogen Grund til det 
enestaaende Forhold, at de forreste Bagkindtænder blev Vantrivninger, 
medens alle andre Tænder i Rækken trivedes vel. — Hvorledes Tand¬ 
sættet skal tydes, er uafgjort. 
* Dermed er ikke sagt, at Hyænodon og Pterodon ere nær¬ 
mest beslægtede med Hyæner. Maaske Forholdet mellem dem og 
Hyæner er et lignende som mellem Væsler og Katte. Forskj ellige 
Rovdyrtyper, der tillempes i samme Retning, kunne faa stor Lighed 
i Tænderne. 
Otocyon megalotis , en lille Hund, har £ eller undertiden f Kind¬ 
tænder, altsaa ikke alene flere end alle andre Rovdyr*, men flere end * 
noget andet nulevende, sædvanlig udviklet Pattedyr. Det er Bagkind¬ 
tændernes Tal, der er forøget til f eller j. Man har plejet at anse Kind¬ 
tændernes store Tal for et Slags tilfældig Mærkelighed; Huxley (On the 
cranial and dental characters of the Canidæ; Proceed. Zool. Soc. London, 
1880; p. 264) derimod anser det „as a survival, in faet, of a condition of 
the dentition exhibited by the common anéestors of the existing Canidæ 
and the existing carnivorous marsupials“, og betragter Otocyon som „the 
nearest living representative of the primitive type of the Canidæ , wkence 
all the rest have been derived“ (p. 262). Det vilde være meget mærkeligt, 
om saadant et lavt Mærke skulde være bevaret imellem Hundene, der 
ligesom andre Rovdyr ere liojt udviklede placentale Pattedyr, medens ikke 
noget Spor af det findes hos andre sædvanlige Pattedyr, hverken placen¬ 
tale eller implacentale. Desuden er Otocyon i andre Henseender ikke en 
lavt staaende Hund, men en af de hojest udviklede. Den er rimeligvis et 
Ørken-Dyr, eller lever i det mindste paa aabent Land; den er i hvert 
Fald tillempet paa lignende Maade som frit levende Ørken-Dyr; den er 
lysfarvet, hojbenet, storojet, har uhyre ydre Øren og tilsvarende opsvulmede 
Trommehuler. Ligesom den i disse Henseender staar hojere end de fleste 
andre Hunde, saaledes er der den storste Sandsynlighed for, at ogsaa 
dens Tandsæt skal afledes af Hundenes sædvanlige, at det er Vantrivning, 
der er Grunden til dens ejendommelige Tandsæt. Dens Tindingmuskler 
ere svage, dens Kjæber spinkle, dens Kindtænder, især Rovtænderne og 
1ste øvre Knudetand, usædvanlig smaa, Rovtændernes skjærende Kamme 
svage**; alt tyder paa, at den kun gjor ringe Brug af sine Kindtænder; 
men maaske bruger den Fortænderne paa en særegen Maade; derpaa 
kunde deres usædvanlig stærke Fremadretning tyde; heri og i Kindtæn¬ 
dernes ringe Storrelse minder den lidt om sin Landsmand Proteles. — 
Hvorledes Afvigelserne fra det typiske i Henseende til Tændernes Tal ere 
fremkomne, er ikke klart. Der er ingen Sandsynlighed for, at en Mælke¬ 
tand er bleven siddende; der er i Tændernes Form ikke noget, der kunde 
tyde herpaa — Tandskiftet kjendes ikke. Meget snarere er der udviklet 
