61 
en overtallig Tand, hvad der i alt Fald maa være Tilfældet, naar der i 
Overkjæben er 4 Bagkindtænder uiaar der er 3 bredformede Tænder i 
Over- og 4 i Underkjæben kundo Forøgelsen mulig være sket ved, at dpi 
var bleven siddende); man kjender mange Exempler paa overtallige Tænder, 
baade lios Hunde og andre Dyr (cf. blandt andre: Leclie: Lunds TJniv. 
Arsskr., tom. XII, 1875; Studier o. s. v.; p. 88. — Magitot: Traité des 
anomalies du systeme dentaire, 1877; pp. 85—106. — Saklertz: Om nogle 
Anomalier i Sælernes Tandsæt; Ysk. Medd., 1877—78. — Hensel: Feber 
Homologien und Varianten in don Zahnformeln einiger Situgethiere; Mor- 
phol. Jalirb., Bd. 5, 1879. — Jeg har selv en Muldvarp med 5 Forkind¬ 
tænder i den ene Underkjæbesidø og en Arvicola agrestis med en 8de 
Kindtand i den ene Overkjæbeside, en lille Tand siddende bag de 8 sæd¬ 
vanlige, 5te—7de). 
* Uintacyon edax er en uddød Art, opstillet af Leidy (Contrib. 
ext. vertebr. fauna Western Territ.; pp. 118—20, pi. 27, fig. 6—10) 
efter et Stykke af en Underkjæbegren, der har indeholdt 8 Kind¬ 
tænder, af hvilke kun 472 ere tilbage. „The jaw fragment agrees in 
its form and proportions with the corresponding part in the existing 
fox. The teeth also, so far as they are preserved, are nearly like 
those of the latter animal. —-The third premolar is peculiar 
and perhaps anomalous-“; den er firsidet, har tre Rødder, 
en ydre og to indre, er presset tæt op mod den følgende Tand og er i 
det hele saa fremmed for sine Omgivelser, at der ikke kan tvivles om, 
at det virkelig er en overtallig misdannet Tand. — „Without it, 
the jaw would indicate a small canine animal“ (p. 120), og dog regnes 
Uintacyon for „probably marsupial“ (p. 118). 
Hos Amphicyon findes undertiden i Underkjæben en lille 8de 
Kindtand. 
** Paa Grund af Tindingmusklernos Svaghed hos Otocyon er 
Rummet mellem Tindingkammene ovenpaa Hovedskallen storre end 
hos de fleste andre Hunde. Deri ser Huxley (1. c.) et lavt Mærke. 
Forholdet vilde være ganske det samme hos enhver Hund, der ikke 
havde Brug for at bide med stor Kraft. 
Rovdyrene have en usædvanlig stærk m. digastricus , den Muskel, 
der især tjener til at aabne Munden, idet don trækker Underkjæben 
ned; Grunden til dens Styrke er rimeligvis den, at Rovdyrene ofte 
maa anvende Kraft paa at frigjore deres Underkjæbe, naar de have 
bidt Tænderne dybt ind i Kjød. Hos mange Rovdyr frembringer 
ni. digastricus en Udvæxt fra Underkjæbebenets nedre Rand, hvor 
den fæster sig. Denne Udvæxt anser Huxley for et lavt Mærke, 
maasko fordi den er stor hos Otocyon. Grunden til, at den er stor 
hos Otocyon (hvis den iøvrigt her er ganske den samme som ellers, 
o: frembragt af m. digastricus ), skjont Tænderne ere svage, er maaske 
tildels, at m. digastricus har forandret Retning som Følge af Tromme¬ 
hulens Opsvulmning: en Del af m. digastricus ligger under Tromme¬ 
benet: oppustes Trommehulen, sænkes m. digastricus ned. Der er 
