63 
sinerne, hos hvem tillige den forreste øvre Fortand bliver stor, især paa¬ 
faldende stor hos Propithecus. — Fra Propithecus til Chiromys er ikke 
langt: don lille eneste nedre Fortand falder bort samtidig med, at den 
nedre Hjørnetand og den forresto øvre Fortand blive ganske usædvanlig 
store og fortrængo de andre Tænder, der ere dem nærmest: i Overkjæben 
den yderste Fortand, Hjørnetanden og den forreste Forkindtand, i Undcr- 
kjæben begge Forkindtænder. Men i Mælketandsættet ere disse Tænder 
tilstede. 
Mælketandsættet er som hos Indrisinerne, kun med den Forskjel, at 
nedre Fortænder mangle (smign. dog Anm.). Den Tand i Underkjæben, 
som Poters tydede som en ydre Fortand, svarer til den forreste Kindtand 
hos Lemur og Indrisiner. 
* Skjont den nedre Hjørnetand hos Lemur i det blivende Sæt 
er betydelig storre end Fortænderne, kan dog Mælkehjornetanden 
være forholdsvis lille (Blainville: 1. c., p. 43, pi. XI); hos Indrisinerne 
er Mælkehjornetanden endnu mindre end de to Mælkefortænder. Saa- 
længe de blivende Tænders nærmere Forhold til Mælketænderne ikke 
var klaret, kunde man maaske heri se en Antydning af, at det er 
Hjørnetanden og ikke den inderste Fortand, som Indrisinerne mangle 
i det blivende Sæt, saaledes som blandt andre A. Milne Edwards & 
Grandidier (1. c.) mene; men efter Afbildningerne (A. Milne Edwards 
& Grandidier: 1. c., pi. 14, tig. 3 og især pi. 35, tig. 8 og pi. 44, tig. 5) 
ser det snarest ud, som om det netop er den lille Mælkehjornetand, 
der fortrænges af den store yderste blivende fremadliggende Tand, 
medens derimod den forreste Mælkefortand mangler Efterfølger. Der 
er derfor den storste Sandsynlighed for, at det virkelig, hvad de fleste 
antage, er Hjørnetanden, der findes i det blivende Sæt. De blivende 
Tænders Storrelso og Form er ofte aldeles anderledes end Mælke¬ 
tændernes (cf. Fortænderne hos Desmoclus og Gnavere). — Hos Chi¬ 
romys er Mælkehjornetanden stor, altsaa betydelig forskjellig fra In- 
drisinernes. løvrigt var det maaske ikke utænkeligt, at den store for¬ 
reste nedre Mælketand hos Chiromys kun tilsyneladende var For- 
gjænger for den store blivende, Hjørnetanden, men i Virkeligheden 
svarede til den storste yderste Mælkefortand hos Indrisinerne. 
35 ) p. 34. Tandskiftet optræder i systematisk Henseende med stor 
Lunefuldhed. Mange Pattedyr, der i alt andet ligne hinanden, kunne 
ogsaa have omtrent samme Tandskifte; men næsten ganske samme Former 
for Tandskiftet kunne findes i vidt forskjellige systematiske Afdelinger, og 
omvendt helt forskjellige indenfor snevre Grændser. Forsøgene paa at 
ordne Pattedyrene i storre Grupper efter Ejendommeligheder i deres Tand¬ 
skifteforhold have ikke været heldige. 
Owen forsøgte at skille mellem „Monophyodonter“ og „Diphyodonter“, 
mellem „dem, der frembringe ét Sæt Tænder“ og „dem, der frembringe to 
Sæt“. Monophyodonterne vare Gumlere og Hvaler [og Monotremer], 
Diphyodonteriie alle andre Pattedyr. Inddelingen havde ingensomhelst 
systematisk Betydning, hvad Owen selv erkjendte — ingen kunde falde 
4 
