64 
paa at sammenstille Gumlere og Hvaler overfor andre Pattedyr —, og 
dog liavde den et lille systematisk Tilsnit; den var tillempet saaledes, at 
den faldt sammen med Inddelingen i „Homodonter“ og „Heterodonter“ 
(cf. Flower: Journ. Anat. Pliysiol., vol. III, 1869). Hvis Adskillelsen mellem 
Monopkyodonter og Diphyodonter kun havde været en Terminologi, maatte 
nogle Gnavere og Manatus (og, som det senere har vist sig, nogle Pung¬ 
dyr) have været optagne blandt Monophyodonterne og Dasypus være ude¬ 
lukket. Men Monophyodonter eller Homodonter ere kun Pattedyr med 
vanslægtet Tandsæt — man plejer meget urigtig at anse det „homodonte“ 
Tandsæt hos de nulevende Pattedyr for den laveste Form — ellers uden 
nogen særlig Lighed. — Ikke engang som Terminologi har Adskillelsen 
mellem Mono- og Diphyodonter nogen Betydning. Pattedyr kunne blive 
monophyodonte paa mange Maader: — 1) ved at Tandsættet indskrænkes 
til de bageste Kindtænder (de Gnavere, der have mindre end 4 Kind¬ 
tænder, ere nær ved dette Tilfælde; de have desuden mistet Mælketænderne 
til Fortænderne); 2) ved at Mælketandsættet forsvinder (nogle Pungdyr og 
Gnavere, som Loncheres, og maaske Gumlere; nær derved ere nogle Pung¬ 
dyr, Insectædere, Gnavere, som Hydrochoerus , Flagermus, Bovdyr); 8) ved 
at Mælketændernes Efterfølgere forsvinde (nogle Arter Mastodon og Elephas 
for Kindtændernes Vedkommende); 4) ved at Efterfølgerne ikke fortrænge 
Mælketænderne, men komme op i Bække med dem (rimeligvis Manatus , 
tildels Myrmecobius , maaske Hvaler). — Vil man dog bruge Betegnelserne 
Di- og Monophyodont i samme Betydning som for, kan man ikke over¬ 
sætte Ordene saaledes, som Owen gjorde; for nojagtig Sammenlignings 
Skyld maa Adskillelsen være mellem „dem, hvis Tænder have“, og „dem, 
hvis Tænder ikke have Efterfølgere, der fortrænge dem“. Men ved denne 
Adskillelse er der ikke oplyst meget. 
I Pungdyrenes Tandskifte har man ment at se en Modsætning til 
de placentale „lieterodonte“ Pattedyr, men med Urette (cf. Anm. 16). 
36 ) p. 85. Om de Forkindtænder, der have Mellem- og Bredform, 
vise netop de oprindelige Former, er ikke i ethvert Tilfælde aldeles sikkert; 
nogle kunne maaske være afledede af tidligere mere indskrænkede Former. 
