106 
frembyder den dog i Tandpladernes vinklede Form og Naturen 
af Denticulationen paa samme tilstrækkeligt eiendommelige Mærker. 
Slægten maa derfor i det Hele ansees berettiget som saa- 
dan og synes at maatte finde sin Plads i Nærheden af de mere 
typiske Aeolidier. Den omfatter kun to Arter fra det rode Hav, 
den hyppigere Ph. hyalinum, E. med færre Papilhobe og færre 
Papiller, og den sjeldnere Ph. fastuosum, E. med talrigere Pa- 
pilknipper og flere Papiller i hvert. Forskjellig fra begge disse 
Arter synes den af den ældre Leuckart (Fr. S.) beskrevne Ae. 
bella, der ligeledes er fra det rode Hav, og som allerede af Ehren- 
berg — maaskee med Rette — blev henfort til denne Slægt, 
medens den af den ofte i saa Henseende uberegnelige Gray hen- 
fdres (figures IV. (1850.) p. 108; guide I. (1857.) p. 226) til 
Montaguerne. 
Ph. hyaliuum^ Hempr. & Ehrbg. I. c.* **) ) 
Denne Art blev af de to beromte Reisende i et temmelig 
stort Antal Individer fundet ved Tor paa Kysten af det rode Hav, 
hvor den levede paa og af Xenier. Den synes hidtil alene be- 
kjendt af Ehrenberg’s Diagnose og Beskrivelse; han angiver at 
han har tegnet og malet det levende Dyr, men hidtil foreligger 
ingen Afbildning af det. 
Under et kort Ophold i Berlin i Sommeren 1858 havde jeg 
Leilighed til at see de i Museet der opbevarede, for storste De¬ 
len mindre vel bevarede Individer, i Alt 18, af hvilke det stor¬ 
ste næsten havde en Længde af 25 mm. o: næsten 1", som er 
den af Ehrbg. for det levende Dyr angivne Længde. Ved Prof. 
Peters Velvillie blev et af de mindre, men bedst vedligeholdte 
Individer mig overladt til fri Undersogelse.^^) 
Dette var 9 mm. langt ved 2 mm. Brede omtrent paa Midten af 
*) ,,Corpore tentaciilisque hyalinis, bianchiarum fuscescentiurn fasciculis 
utrinque quinis, ocellis nigricantibus distinctis.“ E. 
**) Af den anden Art, Ph. fastuosum, forefandtes kun et eneste beskadiget 
i det Hele mindre vel bevaret Individ. 
