262 
de hunde - hyæneagtige Rovdyr, med hvilke de ellers synes at 
have de nærmeste Overensstemmelser, er just det, at der i deres 
lange og af syv Tænder bestaaende Kindtandrække synes at være 
oplaget et lille Parlie af et Mælketandsystem; man vilde navnligen, 
forat tage Exempel fra en vis bestemt Del af Tandsystemet, kunne 
sige, at i Underkjæben vilde de fire forste af disse syv Tænder 
som Præmolares og den sidste som Rovtand danne tilsammen et 
Tandsæt, der i alt Væsenligt gjentog Hyænefamiliens Typus, medens 
Tandsættet i dets Helhed blev aldeles uforeneligt hermed idet der 
imellem fjerde Kindtand og Rovtanden var blevet indskudt to meget 
mindre Tænder, af hvilke den indre baade har Rovtands Form 
og specielt gjengiver den bagved siddende syvende Tand i for¬ 
mindsket Maalestok, paa samme Maade som en Mælkerovtand altid 
sidder forud for sin Rovtand og gjengiver denne i Minialur. Det 
nævnte Indtryk gjore derhos disse Dyrs Kjæber, baade naar man 
tager Hensyn til Tændernes Størrelse indbyrdes i Rækken og til 
de enkelte Tænders Form. Hos intet andet Rovdyr bliver den 
igjenncm præmolares udviklede Formrække saaledes afbrudt og 
paa intet andet Rovdyr gjentager sig Rovtandens Form i flere paa 
hinanden fdlgende stdrre og mindre Tænder, og heller ikke kan 
der paa nogetsomhelst Rovdyr vises endog den lempeligste Ana- 
logie til, at i tre saakaldte ægte molar es ^ eller i tre inderste 
Tænder af en saa lang Tandrække, det Sammentrykte, Skjærende 
og Rovdyrbetegnende tiltager stedse mere indad, saa at den in¬ 
derste af disse tre Tænder endog bliver den stdrste 
og mest udprægede Rovtand. Saaledes er det idetmindste i 
disse fossile Slægters Underkjæber, der ere de bedste og fuldstæn- 
digst bevarede. — I disse Henseender danne de nævnte Slægter 
saa skarpe Afvigelser fra de ovrige Eerce-Familier, at man har 
maattet oprette en aldeles egen Familie af dem (JJyænodonlinæ}. 
Ligheden imellem Hyænodontinernes Tandrække og en al¬ 
mindelig Rovdyrlandrække, i hvilken Tandskiftet ikke var bleven 
fuldslændigen afsluttet og hvori enkelte Mælkekindtænder vare 
bievne tilbage, har visselig ikke undgaaet enkelte Naturforskeres 
