155 
Gang med Bestemthed iagttaget, at en Flok bevægede sig i en 
bestemt Retning (fra Nordost til Syd). Hvalerne synes mere 
skye og frygtsomme, naar de gaa enkeltvis, end naar flere 
findes samlede. Dette Sidste gjælder ogsaa om „Humpbacken“, 
men den er i det hele taget mere selskabelig, thi kun en 
enkelt Gang har jeg set enlige „Humpbacks^‘ færdes i Vand¬ 
fladen. Fordetmeste ere flere (3—4) i Folgeskab med hver¬ 
andre; medens de saaledes gaa fremad i Vandskorpen, fdiger 
den ene i den andens Kjdlvand, de dykke næsten sam¬ 
tidigt og komme ligeledes omtrent paa samme Tid atter tilsyne 
i Vandskorpen. 
Forskjellen mellem de tvende Hval-Slægter lialænoptera og 
Megaptera er, naar de iagttages i Havet, allerede ved fdrste 6ie- 
kast iøinefaldende, ikke alene hvad angaaer deres ydre Former, 
idet den fdrste udmærker sig ved en langstrakt, smækker Legems¬ 
bygning, den sidstnævnte ved en kort og plump, men ogsaa 
Forskjellen i deres Bevægelser i Vandet er umiskjendelig; alle¬ 
rede paa længere Afstande er man derfor istand til at afgjdre, 
hvilken Slægt man har for sig; dertil kommer endnu en væsent¬ 
lig Forskjel med Hensyn til Udaandings-Lyden, samt den ved 
Aandedrættet fremkommende Dampstottes Stdrrelse. 
Let og elegant, om jeg saa tor sige, bevæger „steypirey- 
5ren“ sig under almindelige Forhold, naar den er uforstyrret, 
i Vandskorpen. Kommer den op fra Dybet, aander den i Al¬ 
mindelighed 5—6 Gange, med 1—Minuts Mellemrum, inden 
den atter soger derned. Over Vandet viser sig under saadanne 
Forhold den Del af Hovedet, der ligger nærmest omkring Blæse- 
gattet 5 samt enten den hele eller dog en Del af Rygfinnen. 
Gaaer Hvalen ned i Dybet, skyder den sig paa en Maade fremad, 
idet den viser hele Ryggen over Vandfladen, og den sidste Del 
af Dyret, der bliver synlig for Iagttageren, er da enten det Parti 
af Ryggen, som ligger mellem Ryg- og Halefinnen og som krum¬ 
mes mer eller mindre, eller ogsaa reiser den hele Halefinnen lodret 
i Veiret og forsvinder. Det er ved Overensstemmelsen af mine 
