184 
Physalus — kunde der vel ogsaa gives tre saadanne; men selv 
i dette Tilfælde vilde det ikke dermed være afgjort, at den 
medens Tværudvæxterne paa denne Hvirvel ere «compressed and 
situated in about the middle of the sides« hos Sihhaldius. Da der 
ingen i det Enkelte gaaende Beskrivelser gives af Ostendehvalens Atlas, 
og da Lilljeborg ikke selv har seet den, kan han vistnok kun have 
hentet dette Særkjende fra Dubars Figur af denne Hvirvel i hans be- 
kjendte «Ostéographie« af denne Hval; men Dubars Figurer ere virke¬ 
lig altfor raae til at man paa den Maade kan bygge paa dem, og hvad 
navnlig Afbildningen af Atlas angaaer, da ere Tværudvæxterne end 
ikke eens afbildede paa begge Sider; den venstre kan maaskee nok siges 
, at udspringe saaledes som Lilljeborg angiver det, men den hoire synes 
at udspringe som hos Sihhaldius, og jeg skjdnner ikke, livorledes man 
af Tegningen med Sikkerhed kan slutte sig til om de ere kegledannede 
eller sammentrykte. Endelig er det neppe med Rette, at det i Slægts¬ 
mærket fremhæves som et Særkjende for Flowerius, at kun den anden 
Halshvirvel har ringformige Tværudvæxter; saaledes siger rigtignok 
Du bar; men det er iindgaaet Lilljeborg, at van der Linden, 
hvis Piece om Ostendehvalen er udgivet senere end Dubars, og bærer 
Præg af at være et paalideligere og dygtigere Arbeide end dennes 
rnaadelige Bog, udtrykkelig fremhæver, at den tredie Halshvirvel 
er forsynet med ringformige Tværudvæxter ligesaa vel som den anden. 
Forskjellen mellem Slægterne Flowerius og Sihhaldius bliver saaledes 
end ikke saa stor, som Lilljeborg har tænkt sig det, og selv om saa 
var, vilde den efter min Mening dog ikke forslaae til at retfærdiggjøre 
Opstillingen af den nye Slægt. Men i ethvert Tilfælde er der neppe 
nogen Trang til Navnet Flowerius. Cray har jo nemlig allerede i sin 
i 1866 udgivne «Catalogue of Seals and Whales in the British Museum« 
deelt sin -Sihhaldius- i to Grupper, som han vel ikke betegner 
som Slægter, men af hvilke den, der er dannet for Sihhaldius laticeps, 
dog faaer et eget Navn: Eudolphius; vil man altsaa endelig splitte 
Sihhaldius-Slægtei] i to, maa dette Navn dog vel beholdes for den 
Slægt, i hvilken den Rudolphiske Hval skal have sin Plads, og Navnet 
Sihhaldius anvendes paa den, hvis Typ Ostendehvalen er. 
Men, som sagt, disse to Slægter forekomme mig rigtignok temme¬ 
lig overflodige, og jeg gaaer endog videre og foretrækker overhovedet 
kun at betragte alle de forskjellige i den nyere Tid opstillede Finhval¬ 
slægter som Grupper indenfor Slægten Balænoptera Lac. [Pterohalæna 
Eschr.). Man er lidt efter lidt gaaet saavidt, at man har gjort en egen 
Slægt af hver eneste velbegrundet Finhvalart i vore nordiske Have, 
eller, rettere sagt, man har endog opstillet en Slægt fleer end der 
gives Arter der, idet jBeriecZema-Slægten sandsynligviis kun er grundet 
paa en ung Balænoptera antiquorum. Som en Folge heraf falde Slægts- 
og Artsmærkerne for en stor Deel sammen, og det er neppe at vente. 
