islandske Hval var en hidtil ubekjendt Art; thi der gives ialfald 
een Finhval, Balænoptera Sihhaldii Gray, som er forskjellig fra 
Ostendehvalen, og som af Hr. Malm antages for ligeledes at 
være forskjellig fra den af ham opstillede Art, men om hvis 
ydre Udseende og Farve vi aldeles ikke vide noget, og „Steypi- 
rey?)ren“ kunde jo maaskee netop være denne Art. 
Heldigviis have vi imidlertid mere end den blotte Be¬ 
skrivelse af „Steypireybrens^ Ydre at holde os til. Hr. Hallas 
har nemlig selv skjænket det zoologiske Musæum Tungebenet og 
den fdrste Halshvirvel af det i hans Optegnelser med Bogstavet E 
betegnede Individ; Musæet har fremdeles af det danske Fiskeri¬ 
selskab kunnet tilkjdbe sig den paa Underkjæbegrenene nær 
fuldstændige Hovedskal af det selvsamme Individ, som var bragt 
hertil med et af dets Skibe; endelig er der fra en tredie Side 
at de Kjendetegn, som nu antages at betinge hinanden, ogsaa ville 
vise sig at folges ad, naar man lærer de ovrige store Haves Finhvaler 
noiere at kjende. I visse Tilfælde har man dernæst hentet Slægts- 
kjendemærker fra Forhold, hvis Værdi som saadanne idetmindste ere 
meget tvivlsomme; exempelviis skal jeg anfore. at man har hentet een 
af Slægtscharaktererne for Slægten fra Brystbenet, skjondt 
man af de foreliggende Iagttagelser kun synes at kunne drage den 
Slutning, at denne Knogles Form vexler saameget hos de foTskjellige 
Individer af denne Slægt, at det endog er tvivlsomt, om den kan af¬ 
give paalidelige Artsmærker. Selv paa det Kjendemærke, som man har 
hentet fra det forste Ribheens Form (om det er spaltet oventil eller ikke), 
kan man maaskee ikke i alle Tilfælde stole saa trygt, som man pleier 
at gjøre, og det er ikke afveien at minde om, at Eschricht for mere 
end 20 Aar siden fremhævede, at han paa en Hval, som haade han og 
i den nyeste Tid atter min ærede Ven, Hr. H. VV. Flow er uden Be¬ 
tænkning have henfort til Balænoptera antiquorum, nemlig den af 
S ch leg el afbildede, i December 1841 ved Katwijk aan Zee strandede 
Finhval fandt en svag Antydning til en Spaltning af den overste Ende 
af det forste Ribbeen, og at han ligeledes paa et Skelet af en Spæk¬ 
hugger fra Gronland [Delphinus 07'ca Sch\.) fandt det fbiste Ribbeen paa 
venstre Side aldeles tydeligt spaltet i sin ovre Ende. De opstillede 
Slægter kunne saaledes neppe endnu siges at være vel begrundede; 
og, da de hidtil bekjendte Finhvaler ikke ere saa talrige, at man er 
udsat for at tabe Oversigten over dem, naar de holdes samlede, synes 
der mig forelobigt heller ikke at være nogen praktisk Trang til dem. 
