189 
forholder det sig paa samme Maade, ihvorvel de nok i et under¬ 
ordnet Punkt vise sig lidt afvigende fra dem hos Balænoptera 
antiquorurn^ den eneste Art af denne Gruppe, hos hvilken de hid¬ 
til ere beskrevne og afbildede med tilstrækkelig Noiagtighed. De 
ere nemlig temmelig korte, og paa hvert enkelt af dem er saavel 
den forreste Rand som den forreste Deel af deres Overflade 
dybt udhulet, saa at der langs Midten af dem fremkommer en 
stump Kam, som fortil springer frem med en afrundet Spidse 
ligesmm hos den nysnævnte Art; men derhos er der mindre For- 
skjel paa deres Brede fortil og bagtil end hos denne. 
Endelig peger ogsaa Tungebenet hen paa denne Gruppe, 
saaledes som man vil see af nedenstaaende Figur, der fremstiller 
dette Been seet fra den hule opadvendende (bageste) Flade, i ^/is 
af den naturlige Størrelse. Desværre mangle Griffeltungebenene, 
der undertiden hos Finhvalerne synes at afgive' ret gode Arts-Sær- 
kjender. 
De Resultater, hvortil Hovedskallen , den forste Hals¬ 
hvirvel og Tungebenet maae fore os, bestyrkes endelig ved 
de Oplysninger, som Musæet gjennem Hr. Sysselmand Smith 
har modtaget fra Hr. Skibscapitain Bottemann om Ribbenenes 
og Hvirvlernes Antal. Denne Mand, som sidste Sommer (1867) 
har været beskjæftiget ved Fiskeri-Anlæget ved Seidisfjord paa 
Ostkysten af Island, har nemlig der talt 64 Hvirvler i et Skelet 
af en voxen „Steypireyftr“ og 15 Par Ribbeen i et omtrent 18 
Fod langt Foster, som han den 2den September havde Ledighed 
