154 
kjendte, og Lilljeborg kalder den der en af de sjældneste Fiske; 
fra Norge kjendes kun 4 Individer, alle fra Bergen; Day kjeiider 
kun et Individ fra engelske Kyster; i Middelhavet skal den der¬ 
imod være hyppig, og man har hidtil anset dette for dens eneste 
rette Hj em. Jeg har imidlertid i 1885 og 86 fundet ikke mindre 
end 15 Individer, dels voxne, dels halvvoxne og saavel Hanner 
som Hunner af denne Fisk i det østlige og sydlige Kattegat paa 
12 forskjellige Steder navnlig i Nærheden af Store Middelgrund og 
Lysegrundene; en lille Han fandtes i den 20 Favne dybe Rende 
SV. for Schultz’s Grund, altsaa i Nærheden af Sjællands Odde. 
% 
Paa Grund af denne Hyppighed maa jeg anse den for en i visse 
Dele af Kattegat meget almindelig Fisk, der aabenbart opholder sig 
der til Stadighed. Alle Dyrene toges i Trawl paa Dybder mellem 
15 og 30 Favne og enten paa ren eller sandblandet Lerbund. 
Den største Han er 121 Mm. lang, den største Hun 95 Mm. En 
Hun, hvis Bughule jeg aabnede, havde stærkt udviklede Rognsække; 
den var fanget 28 Juni. I Fordøjelseskanalen fandt jeg foruden 
en lille Cardium fire Diastylis og en Del Gammarider. Saavel 
dens Næring som Maaden, hvorpaa den blev fanget , synes altsaa 
at tyde paa, at den er et Bunddyr og ingen udholdende Svømmer. 
Liparis Montagui (Don.) og L. lineata (Lep.). 
Ifølge nyere Forfatteres (Lilljeborg: Sveriges og Norges 
Fiskar, T. I, og Liitken: „Dijmphna-Togtets zoologisk-botaniske 
Udbytte “. Fiskene) Undersøgelser af Liparis-Avteme forekommer 
der kun to Arter af denne Slægt ved Skandinaviens Kyster , den 
indre Østersø maaske undtagen, nemlig Liparis Montagui (Don.) og 
Liparis lineata (Lep.); angaaende Synonomien henvises til Liitken, 
loc. cit. 
Liparis Montagui mangler de bageste Næsebor; omtrent hvor disse 
skulde have været, nemlig lige over Øjet, kan der undertiden findes 
en Sideliniepore, der dog aldrig bliver saa stor og tydelig som de 
virkelige, næsten rørformede, paa tvers ovale Næsebor, der altid 
