174 
givne latinske Diagnose; lier kolde vi os til den indre Struktur, saa 
vidt det desto værre altfor sparsomme Materiale kar tilladt mig at 
skalfe Oplysninger desangaaende. 
Den kalvkugleformede Blomsterkund er sammensat af polyédriske, 
udad mod Periferien mindre Celler med tydelige Cellekærner, væg¬ 
stillet Plasma og meget tynde Vægge. Pra den tynde, men i øvrigt 
ligesom Stængelen byggede Blomsterstilk udstraale Mestomelementer, 
især Trakeider, til Siderne og ende blindt i Vævet, for saa vidt de 
ikke som tynde Strænge strække sig ud i Blosterbladene, i kvilke 
de danne den mediane Ribbe, t der blot bestaar af faa Skruekar og 
Leptomelementer. 
Blosterbladene ere tilstede i et Antal af sex og danne en 
regelmæssig Stjerne. De ere sammenvoxede med hinanden ved 
Basis. Fligene ere ægformede, énnervede, langt braadspidsede med 
faa, uregelmæssige Takker paa kver Side ved Grunden af den trinde, 
cylindriske Braad (,,Halen“), der gennemløbes af Nerven lige til 
Spidsen. 
Tværsnittet af et Perigonblad viser os dettes temmelig simple 
Bygning [Tab.xn, Fig.sj. Epidemis, kvis Celler sete fra Fladen [Tab. xii, rig. 4] 
ere uregelmæssig polygonale med lige Vægge, er ikke saa skarpt 
afsat, som dette Væv i Regelen plejer at være; imellem begge Blad¬ 
fladers Hudvæv ligge to Lag meget tyndvæggede, klare Celler med 
store Kærner. Perigonbladenes Rand er noget tykkere end den 
øvrige Del; Ribben, som gaar igennem Midten, bestaar af faa Mestom¬ 
elementer, især Skruekar, og er omgiven af en ikke meget tydelig, 
men noget mere smalcellet Skede. 
Da Blomsterne ere enkønnede, og jeg paa mit Éxemplar kun 
kavde de hunlige, kan jeg intet berette om Støvdragerne. Fra 
Overfladen af den hvælvede Blomsterbund hæve talrige Støvveje sig 
i Vejret lige saa tæt som i en Ranunkelblomst. Frugtknuden 
[Tab. xiv, rig. 1 og 3j er énrummet; Væggen er dannet af et Par Lag Celler, 
som paa Siderne ere langstrakte og meget smalle, men foroven blive 
kortere og større, indtil de paa den afrundede øverste Flade maa 
kaldes meget store; ker hvælve de sig papilagtig frem, og det kan 
