1815 
ere skjænkede Stenerne til at bøde paa Savnet af de saa langt 
fjernede Maxillarfiige. 
Endelig maa ogsaa lier Mannerheim omtales, som i „Précis 
d’un nouvel arrangement des Brachélytres“, 1830, skal have brugt 
Underlæbens Bygning som diagnostisk Karakter for de to Slægter 
Dianous og Stenus, idet det om den første hedder „Ligula obsoleta“, 
om den anden „Ligula extensa“. 
Efter saaledes at have gjennemgaaet de forskjellige Forfattere 
før Thion, hos hvilke jeg har fundet Tungens særlige Bygning hos 
Slægten Stenus omtalt, ville vi atter vende tilbage til sidstnævnte 
Forfatter for at se Betydningen og Udstrækningen af hans Under¬ 
søgelse. Det kan da ikke nægtes, at Curtis, som dog Thion ikke 
havde kjendt, allerede har givet det væsentlige med Hensyn til den 
særegne Bygning af Underlæben hos Stenus, men dels ere Med¬ 
delelserne meget kortfattede, dels ere de indstukne i et meget stort 
og kostbart Arbejde, hvor de tilmed kun ere brugte som syste¬ 
matiske Karakterer uden Forstand paa eller i al Fald uden Hensyn¬ 
tagen til den anatomisk-morphologiske Betydning. Det var derfor 
at vente, at en længere speciel Afhandling, „un Mémoire anatomique 
et physiologique ex professo u , som Audouin udtrykker sig, maatte 
langt mere gjøre Indtryk paa Zoologernes og specielt paa Entomo¬ 
logernes Bevidsthed. Vi skulle her fremhæve de Punkter og Sæt¬ 
ninger, som fortrinsvis have Interesse for Spørgsmaalet om Tungens 
Fremskydelighed. 
Thion siger da, 1. c. pg. 157, at Stenerne i levende Live og 
gjentagne Gange skyde Tungen eller Snabelen (la trompe) saa langt 
ud som Hoved, Forbryst og Dækvinger tilsammen. Naar man 
griber dem midt om Kroppen og efterhaanden trykker dem paa 
Brystet, Forbrystet og Halsringen (la poitrine, le corselet et le col¬ 
lier) , skyde de to Par smaa Vedhæng (les appendices fungiformes 
o: Erichsons Bitunger eller vore Tungeflige, og les palpes probosci- 
diens o: Læbepalperne), som ere befæstede i Snabelens Ende, ud 
indtil den nys angivne Længde. Men saa ofte man mindsker 
Trykket, synes Dyret at have sin Fornøjelse af først at udslynge 
