184 
og dernæst at trække Snabelens yderste Del (le seconde tube) til¬ 
bage, og naar Presset helt hører op, træde Snabelens to Dele (les 
deux piéces ou tubes) helt ind i Munden, idet de føre begge Par 
Vedhæng tilbage til Mundaabningen. Ja selv, naar Stenus’en kun 
er grebet om Bagkroppen, uden iøvrigt at lide noget stærkere 
Tryk, ser man den ikke sjeldent af sig selv at fremstøde Sna¬ 
belens forskjellige Dele for dernæst at trække dem ind i Mund, 
Hals og Forbryst. Saavidt Tliion. 
Hvad der her maa lægges Vægt paa, navnlig lige overfor 
Gyllenhal og senere Erichson, er at Dyret gjør dette i levende 
Live og gjentagne Gange, uden at der behøves at udøves et egent¬ 
ligt Tryk paa Kroppen, og uden at der altsaa sker noget Brud paa 
Dyrets Organer ved den første eller nogen af de senere Frem¬ 
skydninger. 
Lige overfor disse Iagttagelser har det mindre at sige, at 
Thion umiddelbart herefter godkjender Gyllenhals Formodning om 
Aarsagen til Fremskydningen, idet han udtaler, at „sa sortie volon- 
taire semble confirmer Tassertion du célébre Gyllenhal sur l’influence 
des convulsions de Tagonie chez les Stenes Proboscideus et Fusci- 
pes“. Mere Vægt har den følgende Erklæring af Thion, at han 
aldrig har set nogen Stenus udskyde la trompe, uden efter at være 
grebet med Fingrene, altsaa hverken i den frie Natur eller i de 
store Glaskar, hvori han holdt dem indespærrede i længere Tid for 
at studere dem. 
Underlæbens anatomiske Bygning, selv i dens grovere Træk, 
er nu langt fra forstaaet af Thion, som knap er kommet udover 
den Iagttagelse, at den bestaar af „to Kør“ (tubes K. og L.), som 
kikkertformigt kunne skydes ind i hinanden og ind i Hovedet, og 
det er kun en sørgelig Forklaring, at „Snabelen u skulde være 
„traversée dans toute son étendue par un canal qui donne un libre 
cours aux sucs nutritifs“. Med Hensyn til Snabelens Bevægelighed 
giver Thion dernæst forskjellige Forklaringsmaader, som ere meget 
lidet tilfredsstillende; men da de heller ikke tilfredsstille ham selv, 
kunne vi vel forbigaa dem, idet vi kun skulle bemærke, at et saa 
