191 
bindeisen mellem Hagen og Tungen (eller vor Tungefiig), og om 
denne Fremskydning som en hyppig og væsentlig, om end ikke ude¬ 
lukkende, Følge af Dødskampen, godkjendes af Kiesenwetter. Det 
er tydeligt, at Kiesenwetter oversaa Betydningen af sin egen Iagt¬ 
tagelse af muntert omløbende Stener med fremskudt Tunge, og det 
var dog ikke rimeligt at træffe stor Munterhed hos Dyr, som løbe 
om med saa store aabne Saar, som Løsrivningen af Oesophagus 
maatte forudsætte. 
Det er vel ogsaa Ericlisons Autoritet, som gjør sig g.jældende 
i Kraatz’s Opfattelse, naar denne i „Naturgeschichte der Jnsekten 
Deutschlands. Coleoptera u , II, 1858, pg. 741, siger: „Die Verbin- 
dung der Zunge mit dem Kinn scheint bei dieser Gattung eine 
besonders lose zu sein, weshalb ein starker Druck des lebenden 
Kiifers oder nach Erichson heftigere antiperistaltische Bewegungen 
beim Tode desselben genugen mogen, um die Speiserohre nebst 
Zunge und Paraglossen in ihrer ganzen Lange hervortreten zu 
lassen . . . Dass das Vortreten der Speiserohre nicht wohl als ein 
specifischer, oder generischer, oder Gruppencharakter aufzufassen ist, 
versteht sicli nach dem eben Gesagten von selbst." Med Hensyn 
til Kraatz’s sidste Sætning skal jeg villig indrømme, at al syste¬ 
matisk Betydning falder bort, naar det særegne for Stenernes 
Munddele kun bestaar i en usædvanlig ringe Consistens af en 
Smule Bindehud, men at Forskjellen er en hel anden og langt 
dybere, skal jeg strax komme til. 
Af skandinaviske Forfattere er Schiødte den eneste, hos hvem 
jeg finder omtalt Thions Afhandling, og det kun ganske en 
passant, nemlig i Danmarks Eleutherata, pg. 61, Anm., og det synes 
derhos, at han den Gang kun har kjendt „denne forunderlige Af¬ 
handling" efter Erichsons Omtale af den i Kafer der Mark Bran- 
denburg og i Genera et Species Staphylinorum (Nobiliteringen af 
den franske Doctors Navn skyldes vistnok Erichsons Exempel). 
Af franske Forfattere maa navnlig Lacordaire omtales, som i 
sit Hovedarbejde „Histoire naturelle des Insectes, Genera des Colé- 
optéres", II, 1854, ogsaa kommer til Slægten Stenus, og her siger, 
