201 
bred, idet Bitungerne fremtræde stærkt paa Siderne af den. Tunge- 
flige fattes. Den midterste Del af Tungen eller dens Sternaldel er 
stærkt chitiniseret og udsender paa sin Overflade paaskraa frem¬ 
efter et Par grove Tænder eller Horn (Fig. 14 e" e")- Mundhulens 
Gulv dækker ogsaa her kun en ringe Del af Hagens Overside 
(Fig. 14 f), men er ikke udtrukket saa stærkt som hos hin Slægt. 
Resultatet af disse Undersøgelser og Sammenligninger af Under¬ 
læben hos de forskjellige Slægter viser da, at Stenus i dette 
Organs Bygning staar ganske ene, og at Dianous langt fra kan 
siges at danne en Overgang til Stenus, men i alt væsentligt er 
forskjellig fra den, men slutter sig til de øvrige Staphyliner. Heraf 
følger da atter den i systematisk Henseende vigtige Sandhed, at 
to nærstaaende Slægter (in casu Stenus og Dianous) kunne være 
højst forskjellige i saa vigtige Organer som Munddelenes Bygning, 
og at man maa vogte sig for at lægge altfor megen eller ude¬ 
lukkende Vægt paa dette Organ og dets Bygning ved Opstillingen 
af systematiske Inddelinger. 
Derefter skal det undersøges, hvorvidt en saa særegen Byg¬ 
ning af Underlæben, som hos Stenus, kan kaste noget Lys over 
Sammensætningen af dette Organ hos Insekterne overhovedet. 
Erichson mente, at den hertil var meget skikket, idet han i „Kåfer 
der Mark Brandenburg u , saaledes som vi allerede i det foregaaende 
have anført det, erklærede, at den Omstændighed, at hos Stenus 
Læbepalperne saa let kunde løsrives fra Hagen og fulgte med et Organ, 
som han antog var Spidsen af Oesophagus, tydeligt viste, at Læbe¬ 
palperne intet havde med Hagen at gjøre, og at Tungen egentlig 
udgjør den forreste Ende af Oesophagus. Her vil jeg nu atter 
gjentage min Benægtelse af Erichsons Opfattelse, idet jeg nu kan 
henvise til den foregaaende Undersøgelse og mine Tegninger, hvoraf 
det dels fremgaar: 1) at der hverken hos Stenus eller nogen anden 
Staphylin finder noget Brud Sted, naar Tungen skydes frem, men 
at Tungens Bevægelse frem og tilbage er normal , med særegne 
vel udviklede Muskler til Tilbagetrækningen, musculi retractores 
linguæ; dels 2) at Mundhulens Gulv aldrig gaar over i Tungen og 
