44 
d: fritstaaende hdie Klipper, som rage op af Havet. Efter at 
være stegne i Land fra Baaden fdiges to Mand ad forsynede 
med Reeb og Fuglestænger. Den Bageste stdtter den Forreste 
opefter fra Afsats til Afsats ved Hjælp af Fuglestangen, i hvis 
tykke Ende er anbragt en Jernpig, som bliver stukken ind i den 
Forrestes Buxelinning, hvorhos han selv hjælper til med Hænder og 
Fddder samt med sin egen Stang. Dette kaldes at „stua^^ og Afstan¬ 
den imellem to saadanne Afsatser kaldes en „Studning“. Naar 
den Forreste er kommen op paa en Afsats, lader han den ene 
Ende af et Reeb gaae ned til sin Kammerat, som da entrer op 
til ham. For at lette Opstigningen for den Bageste, naar Stud- 
ningen er hdi, gjdr den Forreste undertiden Rebet fast om en 
Steen eller Knort paa Afsatsen og lader et andet Beeb gaae ned 
til ham, som han binder sig om Livet, hvorefter han da hales op 
af den Forreste, og saaledes gaaer det fort op ad Bjerget. Nedstig¬ 
ningen, der skeer nedad Rebet, er lettere, men er dog ogsaa meget 
farlig, idet den, som sidst gaaer ned, maa lægge Rebet saa yderlig 
om en Steen eller Knort, at det ved et Ryk kan glide af. Jeg 
har seet Exempel paa, at Fuglemanden efter at være kommen ned, 
har entret op igjen for at lægge Rebet yderligere, losere, da 
det ikke vilde gaae af for ham ved de Ryk, han gjorde, et farligt 
Experiment, hvor det kun gjaldt Værdien af et Reeb, efterdi 
det var den sidste „Lesning^^; en anden Sag vilde det have 
været, hvis det var hoiere i Bjerget; thi V^eien tillader ikke at 
transportere mange Reb med sig. 
Op- og Nedstigningen er altid farlig, men endnu farligere 
er Gangen paa tvers i Bjerget, som ofte forefalder. I slige Til¬ 
fælde bliver den ene Fuglemand siddende, medens den anden 
med Rebet om Livet kryber og klattrer henad de snevre farlige 
Steder, indtil han naaer et Punkt, hvor han kan sidde fast, hvor- 
paa hans Kammerat paa samme Maade folger ham, og saa frem¬ 
deles. Den som „sidir vi“ o: sidder ved, maa altid være for¬ 
beredt paa, at den Klattrende kan glide ud, og i saafald have 
Rebet i sin Magt for at kunne holde ham; desværre er det 
