54 
behover til den Ende kun om Foraarel, inden Lunden kommer 
til Landet, al skjære et lidet Stykke ud af Gronsværen der, 
hvor man vil have Hulen. Resten besdrger Lunden selv, naar 
den kommer. 
I Sommeren 1859 var Lundefangsten meget ringe; man 
antog, at Aarsagen dertil laae deels i Mangel paa Tobiser under 
0erne, men deels ogsaa i den overordentlige Mængde Lunder, som 
inddrev dode den foregaaende Vinter. Forovrigt vil man af Erfaring 
vide, at en saadan Dødelighed imellem Lunderne indtræffer hvert 
20de Aar. Man fortalte mig, at mange af de Lunder, som fandtes, 
vare forskjellige fra de sædvanlige Lunder; maaskee har det været 
Fratercula glacialis. 
„Fleiningen“ begynder imedens Lunden ruger, naar nemlig de 
unge Fugle, som hidtil holdt sig paa Soen, begynde at soge op 
til de Yngiende, ligesom Hedlefuglen flytter i Bjerget til Lomvien; 
men den rigtige Fleietid er dog ikke, forend Lunden har klækket. 
1 de forste Dage efter at Lunden er „lagstir^ o: har begyndt 
at ruge, er „Eådkomefuglerin^ o: de Unge kun enkelte Dage 
ved Landet. Senere er ,,Landkoma“ mere regelmæssig, idet 
„Eådkomefuglerin“ er 3 Dage hjemme og 3 Dage borte, ligesom 
der er sagt om Lomvien; men henimod den Tid, da Lunden flytter, 
er den 4 til 5 Dage borte og kun 3 hjemme. 
Fleiningen af Lunden gaaer kun for sig paa Landet. Naar 
Lundelandet er tilgængeligt, udvælger Fleiemanden sig en „Sets^, 
„Fleja sets“ o: Sæde, hvor Lunden flyver forbi, svinger Stangen 
op efter den forbiflyvende Lunde og fanger den. i Nættet. Han 
svinger Stangen op under og bag paa den. Ved at slaae lige 
imod den vilde den rive Nættet itu og gaae igjennem det som 
en Kugle. Stangen er af samme Slags, som bruges ved Figling, 
men lettere, med noget mindre og finere Næt. 
Kun de unge Fugle fleies. ,,Sildbæreren“ faaer altid Til¬ 
ladelse at passere forbi en forstandig Fleiemand. Naar ,,Attin“ 
er god, det vil sige, naar Vinden blæser fra det rette Hjorne, 
jevnt langs Landet, kommer Lunden paa Vingerne, ialmindelig- 
