59 
eller og i Huller i Udhusenes Vægge, der ere opforte af Steen og 
Grdnsvær. 
Ungerne forlade ikke Reden fdrend sidst i November. Den 
1ste November 1855 fik jeg 12 Unger, hvoraf de fleste havde 
den hele Duundragt paa. I 1857 fik jeg den 27de November 
en Unge, som kun havde kastet Dunen paa Hoved, Vinger og 
Hale. Ogsaa henved Juul har man seet dens Unger med Duun¬ 
dragt. Efterat Ungen er begyndt at voxe noget, træffer man aldrig 
de Gamle ved Reden om Dagen, hvorimod de om Natten bringe 
den sin Fode, som de iidspye af Svælget. 
Den bygger ialmindelighed colonieviis, og især om Natten, 
men ogsaa om Dagen, kan man hore dens velbekjendte jiibende 
Stemme, medens den sidder paa Reden. Naar man griber den, 
udspyer den igjennem Svælget (ikke gjennem Næseboerne, som 
Dr. Kjærbolling siger i sin Bog: Danmarks Fugle) en guul Tran, 
hvormed dens Mave er fyldt, saa ofte, indtil Forraadet er udtomt, 
ialmindelighed 2 til 3 Gange. 
Forhen skal den have været benyttet som Lampe, idet man 
har trukket en Væge igjennem den, men den giver ikke nogen 
god eller behagelig Belysning, hvad jeg veed af egen Erfaring, 
thi jeg har selv anstillet Forsøget. 
Om Sommernætterne seer man den jevnlig med sin raske 
svalelignende Flugt svæve hen over Vandfladen, og undertiden 
ligesaa om Dagen, helst i taaget Veir. Har man da noget Fiske¬ 
lever eller Spæk ved Haanden at kaste ud til den, kan man 
lokke den ganske tæt til Baaden, saa at man kan tage den med 
Hænderne. 
Forvildet op paa Landet bliver den ganske forvirret og for¬ 
søger ikke engang at flyve bort, naar man sætter den frit paa en 
Steen eller andetsteds. 
Ægget er hvidt med en bruunplellet Ring om den butte 
Ende og har en temmelig skrøbelig Skal. 
