65 
den maa afgive sin Fangst, som Kjoven da griber i Luften. Det 
er endog rorende at see med hvilken Smidighed og jamrende 
Skrig Riden sdger at undgaae dens Anfald for at bevare sin 
ofte suurt erhvervede Fangst, der er bestemt for dens længsels¬ 
fulde Unger. Man har heraf dannet Ordsproget om en Stærkere, 
der plager en Svagere, at det er, som naar „Tjegvi pujnur 
Ride^^. Ogsaa Lunden maa afgive sin Fangst, naar Roveren træffer 
den paa sin Vei. 
Naar man nærmer sig dens Rede, skyder den ned paa For- 
• styrreren; men kommer man ganske nær til Reden,'ansliller den 
sig, som om den var lemlæstet, idet den kaster sig paa Jorden 
og flagrer omkring med en ynkelig Slemme. 
Den varierer hyppigt med hvid Bug. Denne Varietet kaldes 
derfor „Qvujtibukir“ „Qvujttjegvi^^ (Hvidkjove); den findes jevnlig 
parret med den almindelige, og jeg har derved kunnet overbevise 
mig om, at begge Kjon ruge. 
En anden Varietet med en stor hvid Plet paa Forvingen og 
en mindre paa Struben er sjeldnere. 
110. Lestris cephus Briinn. 
Dansk : Struntjæger^ Kjove^ 
F ær disk: Tjegvi^ 
sidst i Juni 1860 skjod jeg et Exemplar og saae flere. 
111. Larus caiius Linn. 
Dansk: Stormmaage^ 
Færdisk: Ujslandsmåasi^ 
forekommer undertiden om Foraaret, og jeg har seet flere Exem- 
plarer af den. 
ft 
112. Larus mariuus Linn. 
Dansk: Svartbag^ 
Færdisk: Svartbedkur^ Ung: Bedkskuri^ Skuri^ 
opholder sig her hele Aaret igjennem. Den nærer sig for¬ 
nemmelig af Sild og Sei og opholder sig derfor meest paa 
5 
