69 
lod han dem have deres Frihed, og Maagertie, som snart viste 
sig begge at være Hanner, opholdt sig deels ved Huset, deels 
paa Marken i Nærheden, eller gjorde endogsaa smaa Udflug¬ 
ter {)aa Havet, fra hvilke de imidlertid stedse vendte tilbage. 
Efter nogle Aars Forlob blev den ene af Maagerne tilfældigt skudt 
paa en af disse Udflugter; den anden fortsatte sin vante Leve- 
rnaadc og vedblev at være saa tam, at den tog Fode af sin 
Herres fiaand. Endelig [)arrede den sig med en vild Maage, 
og begge valgte til Redeplads en Klippevæg mellem ,,Dal‘^ og 
,,Husevig‘’‘, hvorfra Hannen efter den Tid regelmæssigt vendte 
tilbage til Kondens Huus i Selskab med sin Mage og de halv- 
voxne Unger. Om Sommeren opholdt Maagefamilien sig meest 
ved Stranden, især naar Fiskeriet gik godt, og den levede da 
ganske som de aldeles vilde Maager af Affaldet fra Fiskefangsten. 
Naar Fiskefangsten tog af, og navnlig om Vinteren vedblev Maage- 
parret bestandig med at sdge Ophold ved Bondens fluus, og 
Hannen tog da endnu stedse, hvad Eieren rakte den med Haan¬ 
den, Hunnen derimod holdt sig lidt mere tilbage, men tog dog 
hvad man kastede hen til den. Ungerne deeltoge kun i disse 
Besdg hos Bonden, saalænge de fulgte Forældrene, altsaa kun 
den forste Sommer. Endnu i 1846 levede denne mærkelige 
gamle Maage og havde da altsaa en Alder af 65 Aar; men trods 
denne hoie, under saa særlige Forhold tilbragte Alder var der 
hverken i Farven eller i andre Henseender nogen Forskjel at 
opdage mellem den og de vilde Maager; i 1847 dode dens gamle 
Herre, og noget derefter blev ogsaa Maagen selv borte, det være 
sig nu at den var bleven dræbt eller var dod af Alderdom. 
115. Larus glaiicus Briinn. 
D ansk : Graamaage^ 
Færoisk: Måasi^ Ung: Valmåasi^ 
veed jeg kun een Gang at have seet i udvoxet Tilstand. Exem- 
plaret blev i 1845 tilsendt Universitetsmuseet. Derimod ere 
unge Fugle hyppige ligesom forrige. 
