200 
Peru og Bolivia), og som navnligen synes at være udtalt i Slægterne 
Leiuperus^ Hylaplesia^ Phyllobates^ Hylodes ^ Diploglossus og Leioce- 
phalus. Men alligevel er Veslindiens Fauna vistnok en af de selv¬ 
stændigste og skarpest udprægede, som der gives; det Antal af 
Arter, som den har fælleds med Fastlandet, og som ikke kunne 
antages al være indfdrte, er kun ringe i Sammenligning med 
den aborigine Fauna. Faunaens hele Præg er idvrigt aldeles syd¬ 
amerikansk (neolropisk); kun ganske enkelte af de ægte og 
sikkre vestindiske F'ormer minde om Nordamerika {Emys-Arterne^ 
Anolis principalis)^ og de findes endda kun paa de vestlige 
Antiller. 
Vi have med Forsæt behandlet den almindelige Side afVest- 
indiens Herpetologie saa udfdrligt, fordi vi mene at Studiet 
af en saadan Fauna kan fore til almindeligere Resultater 
af stor Betydning. Netop en Ofauna som den vestindiske 
fortjener en speciel kritisk Behandling med Hensyn til Arternes 
Udbredning til flere Oer og de hinanden repræsenterendeAr- 
ters indbyrdes Forhold. Det er i saadanne Forhold, at den 
Darwinske Theorie om Arternes indbyrdes Sammenhæng og 
fælleds Udspring kan sdge og sdger et af sine Stdttepunkter. 
Der er unægtelig en paafaldende Modsætning mellem de c o n- 
tinentale Arters ofte saa vidtstrakte Udbredning og denne 
Vrimmel af insulære o: nærstaaende, men geographisk sondrede 
og indenfor snevre Grændser indskrænkede, hinanden repræsen¬ 
terende Former. Det maa ganske vist indrdmmes, at af dette 
Forhold giver Darwins Theorie en let og simpel Forklaring: 
Individernes i n s u 1 æ r e I s o I a t i o n har givet Anledning til, at 
der dannede sig Afarter, som i Tidernes Lob have udviklet sig 
til A r t e r. Men vil man ogsaa see bort fra de Vanskeligheder, som en 
conseqvent Gjennemforelse afTheorien vilde frembyde— f. Ex. at 
man da vistnok maatte forudsætte, at Vestindien fdrst havde udgjort 
en Enhed, et sammenhængende Landstrog, som fdrst senere ved 
Jordrevolutioner, Sænkninger osv. var splittet i en Kjæde af iso- 
