155 
isogelse af dette Farvand som den, Hr. Petersen har udført, har 
bragt for Dagen unge Stadier fra mange Lokaliteter; men blandt 
disse udmærker en sig ved sit store Kontingent, omtrent en Snes 
Stykker, hvoriblandt netop det alleryngste og næsten alle de meget 
unge, nemlig: Nidingens Fyr i O. N. O. 4 Kvartmil, 22 Favne, Grus 
og Slik. 
Inden jeg gaar over til en nærmere Fremstilling af disse unge 
Stadier og til den ved dem oplyste Udviklingsgang for Kolonien, 
vil jeg give et kort Overblik over Bygningen af den færdige Dyre¬ 
form og derved berøre forskjellige Forhold, som liidtil enten ikke 
liave været kjendte eller ikke have været paaagtede. 
Kolonien hos Pennatula phosphorea bestaar som hos den hele ^) 
Afdeling af Oktaktinier, der kaldes Søfjer, af en Axe, hvis øvre 
Del, Skaftet, RJiachis, bærer alle Polyperne, medens den nedre Del, 
Stilken, l^edunculus, er uden saadanne og er fæstet i Havbunden. 
Slægten Pennatula hører endvidere til dem blandt Søfjerene, hvor 
CMi ogsaa i det ydre tydelig udtalt bilateral Symmetri gjør sig 
gjældende (i Modsætning til saadanne Former som Veretillurn). 
Axens Skaft bærer nemlig kun paa to modstaaende Sider Grupper 
af Polyper, som ere indbyrdes sammenvoxede til, hvad jeg i det 
følgende vil kalde Vinger {Pinnæ, Folia, „Fiederbiatter“, Kolli¬ 
ker (8)), hvilke altsaa tilsammen med Phachis danne som Fanen 
af en Fjer; Vingerne paa den ene Side af Axen alternere med 
dem paa den anden, de midterste ere de største, de øverste og 
nedei’ste smaa, de sidstnævnte uudviklede eller i Begreb med at 
udvikles. 
é 
De to af Axens Flader, hvorfra Vinger ikke udgaa, betegnes 
som Koloniens Byg- og Bugflade. Paa den ene af dem findes en 
.stor Mængde Skjæl, som vende den frie Band mod Koloniens Top 
(Fig. 6 z, Fig. 4 z), tæt som Tagsten og af lidt forskjellig Størrelse; 
de bedække imidlertid kun i Nærheden af Toppen den liele Flade, 
ellers mangle de paa en Stribe langs ad Midten, hvilken Stribe 
*) Uudt. Slægten Gøndul. 
