233 
celler og Biceller et forholdsvis stort Areal, og Spalten synes, især 
ved svagere Forstyrrelser, at være overraaade stor og vidt aaben. 
Stærkere Forstyrrelser og farvede Præparater belære os imidlertid 
om, at Spalten i Virkeligheden er overmaade snæver, og at den 
strækker sig som en Kevne midt igennem den kun tilsyneladende 
saa vide, elliptiske Aabning mellem Lukkecellerne [IX..4]. Paa Tværsnit 
gennem Midten af Lukkecellerne ses Fænomenets Forklaring: Lukke¬ 
cellernes indre Hulhed er her grumme ringe, Væggene derimod 
meget tykke, men de have ikke den fra saa mange andre Planter 
bekendte, normale Form, som vi f. Ex. kende hos Hellehoi'us, Vinca, 
IlyacinthiLs o. m. a., og som Schwendener har anvendt til Opstil¬ 
lingen af sin bekendte Teori om Aabnings- og Lukningsmekanismen. 
Hos alle af mig undersøgte Eriocaulaceer ere Lukkecellernes øverste, 
ind imod Spalten vendende Kant særlig stærkt fortykket, kileformet til¬ 
skærpet og meget fremspringende; paa Tværsnit faa Lukkecel¬ 
lerne derved Form af to mod hinanden vendte, smaa Fuglenæb [I\.3,5,8]. 
Jeg ser ikke rettere, end at vi her have at gyre med en ny Spalte- 
aabningstype. Hvorledes Aabning og Lukning foregaar, er vanskeligt 
at afgyre; jeg kan næsten ikke tænke mig nogen anden Mulighed end 
den, at Lukkecellerne’ maa krumme sig paa en ganske anden Maade 
end sædvanlig, f. Ex. saaledes, at de hvælve sig op over Bladfladen; 
Iagttagelser paa levende Materiale ville her være nødvendige. — Som 
bekendt danner Spalten mellem Lukkecellerne sig kun i det midterste 
Stykke af Skillevæggen mellem dem; de for Enderne af den staaende, 
korte Grænsevægge mellem Lukkecellerne ere i denne Familie i 
Eegelen ufortykkede; hos nogle Arter [jeg kender det hos Eupaep. 
Schraderi (\\, 7) og minutulus^ have de nævnte Vægstykker ejendom¬ 
melige, kollenkymagtige Fortykkelser. — Tvillingspalteaabninger 
forekomme; Spalternes Længdeaxer ligge da i hinandens Forlængelse 
[særlig hyppig hos Kupaep. Schraderi (IX., 6); desuden Eupaep. tortilis]. 
Inden jeg forlader Hudvævet, maa den Del af det, som staar 
i Absorptionens Tjeneste, omtales, nemlig Kodens Overhud. Denne 
bestaar af tyndvæggede Celler: paa yngre og tyndere Eodgrene kan 
man sé to Slags: dels langstrakte, dels korte regelmæssig vexlende; 
