245 
desuden ofte ere omgivne af Skeder, er bemærket ovenfor; her 
kan endnu fremhæves, at Bladenes Karstrænge have to Skeder 
(hvis Radialvægge ikke staa i hinandens Forlængelse), nemlig en 
indre LVIII, 1,2,3; ofte mindre fuldstændig, mekanisk, og en ydre, 
i Regelen meget storcellet og i Ojne faldende Ledningsskede [s'], 
hvortil Assimilationsvævet slutter sig. 
Leptomets Elementer ere hos alle af mig undersøgte Eriocau- 
laceer temmelig smaa og paa Tværsnit meget énsartede; den fra 
saa mange andre Enkimbladede bekendte Vexel af vide Sirørs- og 
snævre Annexcelle-Masker findes ikke her, ligesom ogsaa Sipladerne 
ere vanskelige at sé og hojst utydelig gennemhullede [X, 10; si]. 
Hadromelementerne ere dels Ring- og Skruekar, dels (de videste 
og yderste) Nætkar med aflange, tværstillede og i regelmæssige 
Længderader ordnede Masker, hvorved denne Karform nærmer sig 
Stigekarrene ^) [X, 10; fc]. For øvrigt skal jeg bemærke, at disse 
(de videste) „Kar“ næsten altid ere meget kortleddede med tydelige, 
skraat stillede Tværbunde, der ogsaa have næt-stigeformet Skulptur, i 
hvis Masker den yderst tynde Væg i mange Tilfælde synes opløst, 
medens den i andre endnu turde være tilstede. I saa Tilfælde vilde 
vi da have Trakeider for os, hvilket jo ogsaa er et overordenlig 
almindeligt Fænomen^). 
I mange kollaterale Karstrænge opløses Protohadromet, og der 
opstaar den bekendte Lakune i dets Sted; saaledes er dette regel¬ 
mæssig Tilfældet i de med de svagere Karstrænge afvexlende 
stærkere i Kurvskafterne hos alle Arter [XII, 5; /t]; desuden findes 
det f. Ex. i Stængelen af Carphocephalus caulescens. 
De koncentriske Karstrænge, hvis Tilstedeværelse hos Erio- 
caulaceer, som vi allerede i den korte Litteraturoversigt have set, er 
paavist forhen, ere perixylematiske^) o; Hadromet ligger yderst. 
Studiet af disse Planter har (hos Actinocephalus polpanthus, hvis 
D Jeg foretrækker dette Ord for „Trappe“-Kar. 
Cfr. de Bary; Yergl. Anatomie, pag. 172. 
®) Cfr. Laux; Ein Beitrag zur Kenntniss d, Leitbiindel im Rhizom monocot, 
PHanzeii. Dissertation. Berlin. 1887. 
