252 
Afvigelse fra Eriocaulacéroden; i denne har jeg ikke kunnet paa¬ 
vise et sligt Lag. 
Allerede paa Grrund af Kestionacé-Bladenes ydre morfologiske 
Forhold vil man ikke kunne vente nogen Lighed mellem dem og 
de saa hojt udviklede Eriocaulacéblade. Det er mig ikke bekendt, 
at andre end Masters^) have undersøgt dem, og de synes mig 
herefter at være byggede ganske anderledes end hos Eriocaulaceerne 
og ikke engang at have nogen Lighed med disses skedeformede 
Forblade 
Pfitzers oven anførte Afhandling belærer os i visse Hen¬ 
seender om Eestionacé-Stængelens Bygning, og naar vi hermed 
sammenholde Eussows og Scbwendeners Angivelser, komme 
vi let til det Eesultat, at Ligheden mellem Eriocaulacé-(Kurvskaft- 
erne) og Eestionacé-Stængelen heller ikke er særdeles stor; herved 
er der dog at bemærke, at en vis Overensstemmelse, betinget af 
Formligheden, kan ventes, om end kun i grove Træk. Den for 
Eriocaulacéskafterne saa gennemgaaende Karakter , de lange Stere- 
omstrænge, afvexlende med svampet Assimilationsvæv, findes ikke 
hos Hovedmassen af Eestionaceerne; ligesaa lidt have disse hines 
regelmæssige Karstrængantal; de Celler, som sammensætte de me¬ 
kaniske Vævmasser i Stængelen af Restio dijfusus, ere desuden af 
en særegen og mærkelig Form, idet de ere radialstrakte og staa • 
vinkelret paa Stængelens Længdeudstrækning. Kun hos én eneste 
Eriocaulacé, nemlig i Bladet af Eupaepalanthus tortilis, synes noget 
lignende at forekomme [VII, 3]. 
Det er bekendt, at Eestionaceernes Stængler udmærke sig ved 
en karakteristisk uddannet Overhud, hvis Bygning hos Restio dijfusus 
endog er ganske enestaaende; ogsaa Aandehulernes Beklædning 
med „Schutzzellen“ er ejendommelig for flere Arter. Om man nu 
') 1. c., pag. 222. 
Spiritusmateriale, hvormed Hr. Prof. Ee g e 1 med stor Velvilje har for¬ 
synet mig i St. Petersborg, efter at disse Eriocaulacéstiidier vare endte, 
vil sætte mig i Stand til senere at undersøge Sporgsmaalet, og jeg 
forbeholder mig at komme tilbage hertil. 
