264 
Efter disse almindelige Bemærkninger skulle vi i næste Afsnit 
gaa over til den mere detaillerede Fremstilling af de undersøgte 
Arters anatomiske Forhold. 
Speciel Del. 
Eriocaulon helichrysoides Bong. 
Det Exemplar, som har staaet til min Eaadighed, er samlet af 
Glaziou og opbevaret i stærk Spiritus. Denne Art hører til de 
storre Eriocaulon-A.xiQY’, dens brede, omfattende, bløde Blade sidde 
tæt samlede ved Grunden og udgaa fra en kort, knoldformet, opret 
Kodstok, hvis Ledstykker ere aldeles uudviklede. Herfra udgaa ogsaa 
de svampede, i torret Tilstand karakteristisk tværstribede, ugrenede 
Eødder. Imellem Bladene rage Blomsterstandenes lange, af en trind, 
lige afskaaren Skede, Systematikernes Vagina, forneden omgivne 
Skafter frem. Af disse forskellige Dele ville vi begynde med 
Rhizomet. 
Man kan paa Længde- eller Tværsnit af dette skælne imellem 
Overhud, Bark og Centralcylinder. 
Overhudscellerne ere korte, lige saa hoje som brede; Spalte- 
aabninger forekomme selvfølgelig ikke, men saa godt som hver 
eneste Celle bærer et meget langt, tyndt, klart, ugrenet Haar, 
bestaaende af to a tre lave Grundceller, som bære en Eække lang¬ 
strakt cylindriske, luftfyldte, tyndvæggede Celler; denne Haarform 
forekommer meget hyppig hos Eriocaulaceer; ogsaa hos en af vore 
indenlandske Væxter tindes en saadan eller i al Fald en temmelig 
lignende Haardannelse, nemlig hos Scheuchzeria palustris, i stor 
Masse i Bladaxlerne. Hos Eriocaulon helichrysoides anlægges disse 
0 Det være her én Gang for alle bemærket, at Navnene Actinocephalus, 
Platycaulon, Eupaepalanthus, Lophopliyllurn, Trichocalyx, Psiloce- 
phalus og Carplioceplialus ikke skulle opfattes anderledes end som 
Betegnelser for Underslægter af Paepalanthus. 
