285 
væggede Celler af sædvanlig Bygning; det fra saa mange Sirør 
bekendte Slimindhold har jeg ikke fundet (ikke engang i den ældre 
Stængels Karstrænge); noget kalløse Siplader ere derimod tilstede, 
smukkere udviklede end hos andre af mig undersøgte Eriocaulaceer, 
og i Annexcellerne, der ligesom Sirørene have tydeligt, vægstillet 
Plasma, findes langstrakte, smalle Cellekærner. 
Den yderste, ikke sammenhængende Karkreds bestaar af meget 
store, paa Tværsnit polygonale Kar. I den yngre Stamme havde 
disse endnu deres vægstillede, ofte lidt sammentrukne Plasma¬ 
belægning, og paa Længdesnit saas Vægskulpturen nylig anlagt; 
de udvikle sig til meget smukke Nætkar med tværstrakte, række¬ 
stillede Porer, de Bary’s „leiterformiges Netzgefåss“. Deres Tvær¬ 
bunde gennembrydes af et eneste, meget stort cirkelrundt Hul, som 
er c. Vs af Karrets Diameter, og de af disse Bunde begrænsede 
Led, Karrets oprindelige Celler, ere temmelig korte. 
Vævet her udenfor er Grund væv, som senere udvikles til de 
allerede omtalte Skeder. 
Paa Tværsnit af ganske unge Stængelstykker har jeg kunnet 
følge disse bikoncentriske Mestomstrænges Udviklingshistorie. 
I Midten af eller noget excentrisk i de meristematiske, af 
stærkt plasmafyldte, langstrakte Celler dannede Desmogenstrænge 
opstaa de første, meget snævre Ringkar; men idet disse hurtig 
sammentrykkes, dannes der i en Kreds noget udenom dem (altsaa 
omtrent i Randen af Desmogenstrængen) nye Kar, dels Ring-, dels 
Skruekar, hvorhos der ogsaa opstaar Hadromparenkym- (el. Amylom?) 
Celler. Efterat det herudenom liggende Væv har antaget Karak¬ 
teren af Leptom, anlægges endelig til sidst den yderste, ovenomtalte 
anden Karkreds. 
Den hele Udvikling af denne interessante Mestomstræng fore- 
gaar altsaa centrifugalt. Selve Strængene opstaa i Centralcylinderen 
ogsaa centrifugalt. 
Vi have ovenfor ikke nærmere beskrevet Rhizomets Karstrænge; 
her kan nu tilføjes augaaende dem, at deres histologiske Sammen¬ 
sætning i Hovedtrækkene er ganske ligesom Lysskuddets Strænges; 
