308 
Af Central cylinderen erPericyklen kun slet udpræget; ikke 
desto mindre er den dog Dannelsesstedet for Stammens Birødder, 
naar disse anlægges, hvilket ikke sker i stort Antal. Karstrængene, 
som anastomosere med hinanden, ere tydelig perixylematiske; dette 
kan man især se paa de indre og tyndeste, ti Forholdet udviskes 
og kompliceres i en ikke ubetydelig Grad ude imod Pericyklen, hvor 
flere Karstrænge smelte sammen eller løbe lige op ad hinanden. 
De videste og yderste Kar ere Stige- eller Kætkar, de smalleste og 
inderste ere Kingkar med langt fra hinanden staaende Ringe. Lep- 
tomet er som hos de tidligere omtalte Former; paa Tværsnit ere 
dets Masker meget smaa. 
Axen af Stængelen, Centralcylinderens inderste Yæv, i hvilket 
der ikke findes Karstrænge, danner en Marv, der ligesom Barken 
er et klart tyndvægget Parenkym, hvori de smaa Kalciumoxalat- 
krystaller atter forekomme. 
Kurvskaftet. 
Som hos saa mange af de lave, tueformede Eriocaulaceer ere 
Blomsterkurvene her baarne af meget tynde, kvarterlange, bojelige 
Skafter med et ringe Antal, her tre, fremspringende, budte Ribber, 
mellem hvilke der findes ganske flade Furer. Paa det følgelig af¬ 
rundet trekantede Tværsnit ses en temmelig storcellet Overhud, 
hvis Ydervægge kun ere svagt fortykkede og noget udhvælvede. 
Paa Ryggen af de fremspringende Kanter findes rækkeordnede 
Spalteaabninger af sædvanlig Form, og i Furerne mellem Ribberne 
forekomme fladt tiltrykte, meget ejendommelige Haar; ovenpaa to 
lavt-cylindriske, oftest tykvæggede og gullige Grundceller hviler der 
en spoleformet, tynd- og glatvægget Celle parallelt med Blomster¬ 
skaftets Længdeaxe; i Korthed udtrykt kunne vi sige, at det er 
M al pighi a-Haar, i det mindste hvad Formen angaar. Deres Funk¬ 
tion er mig ubekendt; de synes ikke at indeholde særlige Stoffer, 
i al Fald er deres Indhold hverken ved Lysbrydning, Farve eller 
nogen anden Egenskab forskelligt fra de sædvanlige Overhudscellers. 
Muligt, at de i levende Tilstand vise en eller anden Ejendommelighed. 
