331 
I Bugsiden er Bladkødet (paa Længdesnit) [VIII, 7; sy] ordnet som et 
temmelig smalmasket Næt af ellipsoidiske Celler, der udgore Svampe¬ 
vævet; ogsaa dette slutter sig, skont ikke saa typisk, til Overhuden 
paa lignende Vis. Paa Tværsnit af Bladet ses den omtalte Vævordning 
ikke, da Cellerne her ligge meget tæt; paa Grund af deres Korthed 
er den ellers saa almindelige, straaleformede Lejring omkring Kar¬ 
strængenes Ledningsskeder ikke en Gang tydelig. Aandehulernes 
Begrænsning indad sker ved bueformet til hverandre stødende 
Bladkødsceller. 
I Bladets nederste, bredere Del er Bygningen af Bladkødet en 
anden, idet dets Celler ere énsartede og langt storre; først længeiæ 
op imod det Sted, hvor Pladen begynder at antage sin smalle 
Form, udformes det nys beskrevne Arrangement. 
Det mest ejendommelige ved Bladet ligger hos denne Art 
utvivlsomt i den nsædvanlig kraftige Overhud, hvis Betydning i 
dette Tilfælde vel ogsaa maa være en mekanisk; dernæst ere de 
stærke Sejbastskeder udenom Karstrængene en paaagtelsesværdig 
Ejendommelighed. 
Roden. 
De brune, til Ophold i tor og fast Jord skikkede Rodtrævler 
ere kun af ringe Tykkelse. Blandt deres tyndvæggede, for storste 
Delen langstrakte Overhudsceller udmærke enkelte sig som kubiske 
Segmenter af de andre; disse udsende hver især én smal Rhizoide. 
Under Overhuden ligger en indtil sex Cellelag mægtig Bark, hvoraf 
de tre yderste Lag ere tyndvæggede og meget storcellede, medens 
de indre gradvis blive stærkere skierotisk, mørkebrune og faa mindre 
Lysning i Cellerne. Barkens tydelig radialstillede Celler afsluttes 
•indadtil af en enorm Skede [XI, 4; e]; dens radialstrakte, lysegule 
Celler ere C-formet fortykkede. Perikambiet [^l;] er smaacellet; det 
afbrydes ikke af Hadromstraalerne \lc], som for øvrigt ere meget 
koi’te og snævermaskede. Der findes ikke nogen Marv i Central¬ 
cylinderens Midte, men Pladsen optages her af spredte, meget vide 
