351 
som var afvigende fra det, andre Eriocanlacé-Væxtspidser havo 
frembudt. Der dannes hurtig en enorm Fylde af de sædvanlige, 
lange Haar imellem de unge Blade; ovenfor det yngste af disse 
Anlæg har jeg dog aldrig fundet Haardannelser. 
kiirvskaftet. 
I sin histologiske Sammensætning afviger det ikke fra det, vi 
have fundet hos Flertallet af de undersøgte Arter. Jeg skal derfor 
kun anføre, at det udvendig kan have tre, fem eller syv frem¬ 
springende Ribber, i hvis Indre det assimilatoriske Væv er anbragt. 
Overensstemmelsen, som plejer at herske mellem Ribbernes og de 
indenfor Barken værende Karstrænges Antal, er her ogsaa tilstede; 
vi have altsaa tre, fem eller syv temmelig store Karstrænge lige 
indenfor de stærke, ikke forvedede, V-formede Stereomstrænge. I 
hver af disse Karstrænge (med hvilke lige saa mange tyndere af- 
vexle) findes en overordenlig stor Protohadromlakune: den kan vise 
sig som en saa stor Kanal, at der, bortset fra to mindre Grupper 
af meget vide Stigekar paa Siderne ellers intet andet er tilovers af 
Hadromet; i Regelen er Lakunens mod Leptomet vendende Side dog 
begrænset af en Tværrække af meget snævre Skrue- og Riugkar, 
der altsaa forbinder de sidestillede Kar. Det mekaniske Væv re¬ 
præsenteres af en særlig paa Leptomsiden udviklet meget snæver- 
cellet Skede udenom de store Karstrænge. Den giver med Floro- 
glucin en tydelig Vedreaktion; det kan tilfojes, at ogsaa den ringe 
udviklede Marvs Cellevægge ere svagt forvedede. 
Itladet. 
Den storcellede, tyndvæggede Overhud, hvis Celler paa Over¬ 
siden af Bladet have svagt hældende Endevægge og paa Undersiden 
tydelig paa tværs bølgede Indervægge, er i alle Forhold, ogsaa 
hvad Spalteaabninger angaar, ganske som hos de fleste andre, under¬ 
søgte Arter. 
Haarene ere spredte og faa; de bestaa af to Grundceller samt 
én ægformet Endecelle med glat Væg og et ejendommeligt, lys- 
