356 
tyndere, ligge lidt yderligere, nemlig udenfor Skeden i Bugter af 
denne; de have ingen Lakune. Hvad i øvrigt Leptomets og Ha- 
dromets enkelte Elementer angaar, skulle vi ikke opholde os ved 
dem, da de ikke frembyde noget væsenlig forskelligt fra det, vi 
have fundet hos de andre Eriocaulaceer. Marven indenfor Kar¬ 
strængene (og Vævet imellem dem) er sammensat af tykvæggede 
Celler, hvis Vægge paa fine Snit ere meget smukt lagdelte samt 
forsynede med korte, ugrenede Porer. Paa Tværsnit ses de sammen¬ 
stødende Hjorner noget mere fortykkede, ligesom ogsaa den fuld¬ 
stændige Mangel paa Cellemellemrum kan iagttages. 
De væsenligste Ejendommeligheder ved Trichocalyx^ i øvrigt 
lidet karakteristiske Kurvskafter søges altsaa især i de svage Purer 
og den forholdsvis stærke Fortykning af Cellevæggene i de ikke 
ledende eller stofproducerende Væv. Hertil komme dernæst de om¬ 
talte Kirtelhaar. 
lUadet. 
Denne Arts temmelig srnaa, stive Blade have som alle Erio- 
caulaceers en stærkt udviklet Overhud, hvis Celler særlig paa Over¬ 
fladen have betydelig Hojde. Paa denne Side ere Ydervæggene 
ogsaa stærkest fortykkede, og de her forekommende, stive Børste- 
haars underste Crundcelle er temmelig stor [X, 4], paa Længdesnit 
trekantet, men i øvrigt indfojet imellem Cellerne og udviklet som et 
lille Segment af en Celles akroskope Del ganske paa samme Maade 
som hos Eriocaulon helichrysoides. Den lige under denne Crundcelle 
staaende, lave Endevæg i Overhuden er regelmæssig i sin Midte 
gennembrudt af en Pore. Medens Haarene paa Bladoversiden ikke 
i deres Fordeling ere bundne til bestemte Overhudsceller, gaar det 
anderledes med dem paa Undersiden; her mangle de nemlig paa de 
Overhudsceller, som dække over Assimilationsparenkymet, og som 
til Gengæld ere udstyrede med Spalteaabninger. Om disse er der 
intet andet at anføre, end at vi her atter træffe den ofte omtalte 
„Fuglenæbs“-Type; Lukkeceller og Biceller tilsammen indtage, hvad 
der ogsaa er Eegelen i denne Familie, en ret betydelig Plads. 
