360 
angaar, kan slutte, at denne Art i histologisk Henseende er 
temmelig upaavirkelig, — hvilket maaske kunde lade sig fylogenetisk 
forklare —, eller ogsaa, — og det er det rimeligste —, ere 
Voxestederne ingenlunde saa forskellige; i saa Tilfælde kan man 
ogsaa lettere forstaa haade den indre Lighed mellem Formerne og 
den ydre Forskel. 
Stængelen 
er aldrig udviklet som Ehizom, om den end er nok saa kort; 
ofte er den derimod meget lang som hos saa mange mere eller 
mindre suhmerse Vandplanter. Fra de tyndvæggede Overhudsceller 
udspringe dels lange, tynde, glasklare Haar af den sædvanlige 
Slags (dog med stærkt opsvulmede Led), dels meget smukke Mal- 
pighiahaar [IX, 10]; disses to Grene vende op- og nedad, hin er den 
tykkeste og længste, og de ere begge besatte med stærke Kutikular- 
Knuder. Spalteaabninger forekomme ikke. I Barken, som lige¬ 
ledes er sammensat af temmelig tyndvæggede Celler, hvoraf de 
ydre have Bladgrontkorn, findes paa ægte Vandplantevis flere 
Lakuner, der ere dannede ved visse Cellemassers Sammenfalden, 
men som for øvrigt ikke ere skilte fra hinanden ved særlige Dia- 
fragmer. Indenfor Barken findes en tydelig, lidt gullig og skleren- 
kymatisk Endodermis, en svagere C-Skede i Kussow’sk Forstand. 
Pericyklen er ret tydelig, men ikke meget regelmæssig, og Central¬ 
cylinderens øvrige Væv er et af lange, paa Tværsnit mangekantede 
Parenkymceller dannet Grundvæv, der ikke indeholde Stivelse, men 
hvoraf enkelte Celler ere forsynede med smaa Grupper af Kalkox- 
alatkrystaller. Karstrængene ere samlede lige indenfor Pericyklen; 
de ere perixylematiske med Undtagelse af de aller yderste, som ere 
normalt kollaterale. Karrene ere temmelig store Skruekar; i Proto- 
hadromet forekommer der den sædvanlige Lakune med Rester af 
snævre Ringkar. 
Stængelens Bygning er altsaa som hos ægte Vandplanter, om 
end Karstrængsystemet er ganske normalt og ikke ved Sammen¬ 
smeltninger giver Anledning til Dannelsen af nogen Potamogeton- 
eller Hippuris-d^giig Centralcylinder. 
