Om Angreb af Hønselopper fPiilex gallinæj 
paa Mennesker. 
Af 
Chr. Strodtmann, 
Læge i Everdrup pr. Hønnede. 
F ølgende Iagttagelse vil formentlig paa Grund af sin Sjælden¬ 
hed kunne gøre Krav paa Interesse i zoologisk interesserede Kredse. 
Paa et Udhusloft i Sydsjælland, hvor nogle Høns havde ruget 
i Juni, optraadte, ca. 2 Maaneder efter at Hønsene var fjernede, 
en Hærskare af Lopper; de sprang ikke, men løb overordentlig 
hurtigt. Loftet var, fraregnet noget Brændselsmateriale, tomt; der 
fandtes hverken Svale- eller Spurvereder, og der var ikke iagttaget 
Mus. Det viste sig nu, at disse Lopper energisk angreb Menne¬ 
sker, der passerede Loftet, endog i en saadan Grad, at en Pige, 
der med blottede Underarme samlede Brænde i en Kurv, kunde 
iagttage, at 5—6 Stykker paa en Gang hurtigt løb op paa Armene, 
hvor de straks stak. Foruden Pigen blev tillige et Par Børn og 
et andet voksent Individ angrebne. Hos dette sidste, der habituelt 
reagerer voldsomt mod Stik af Menneskelopper (Palex irritans L.), 
idet der efter Stikket fremkommer indtil Tokrone-store, Urticaria- 
lignende Plaques, fremkom ganske lignende Tilfælde efter Stik af 
de paa Loftet værende Lopper. 
Nogle Eksemplarer, der blev indfangede, medens de stak, 
blev af Hr. Inspector ved Zoologisk Museum i København W. Lund- 
beck bestemte som Piilex gallinæ Schrank. Lopperne forsvandt 
ret pludseligt efter i ca. 2 Maaneder at have været en sand Plage. 
Det synes altsaa, at Hønseloppen, i hvert Fald under Nøds¬ 
tilstand, tager til Takke med en i Forhold til dens sædvanlige Vært 
saa fjerntstaaende Art som Mennesket. 
