152 
Tidligere Fund. Ser vi endelig til Slut lidt paa, hvad der 
hidtil foreligger af Eksemplarer af Saccopliarynx ampiillacens, 
vil en Gennemgang af Litteraturen vise, at der ialt kendes 4 Fund 
af denne Fisk^). Af disse er imidlertid kun de 2 Eksemplarer op¬ 
bevaret; begge findes i British Museum i London. Goode og 
Bean (1896) opfører i „Oceanic Ichthyology“ 5 Fund, men det 
har vist sig, at det fra Blake St. 331 noterede Individ tilhører 
Slægten Gasirostonnis. 
De fire sikre Fund, der hidtil kendes, er følgende: 
1 ) 1824 blev et Eksemplar taget drivende i Havoverfladen paa 
52^ N. Br.—30^ W. Lgd. Dyrets Længde angives til ca. 72 
Tommer. I Maven fandtes en 10 Tommer lang Fisk. Eks¬ 
emplaret er formodentlig paa Grund af særlige Forhold blevet 
tvunget op til Overfladen. Det blev beskrevet af Mitchill, 
men findes ikke opbevaret. 
2 ) 1826 fandtes et andet Eksemplar under lignende Forhold paa 
62^ N. Br.—57^ W. Lgd. Dyrets Længde ca. 54 Tommer. 
Det fandtes drivende i hjælpeløs Tilstand “almost worn out 
by unavailing efforts to gorge a fish about 7 inches in cir- 
cumference“. (Harwood 1827). Eksemplaret er ikke opbe¬ 
varet. 
3) Et lille (Længde 11 .5 Tommer) stærkt indtørret Eksemplar, 
hvis Historie er ganske ukendt, findes i British Museum, hvor 
det har været opbevaret i mange Aar. Omtales første Gang 
af Gtinther i Catalogue of Fishes VIII. (1870). 
4) Ligeledes i British Museum findes et Eksemplar fra Madeira, 
der 1862 blev beskrevet af Johnson (op. cit.). Længde 31.5 
Tommer. Der foreligger ikke nærmere Oplysninger om Fun¬ 
det, men det er rimeligvis fundet drivende i Overfladen. Det 
havde slugt en anden Dybhavsfisk (Halargijrens Johnsonii, 
Giinther) “the stomach of which was forced up into the mouth 
by the distended air biadder, showing how rapidly both fishes 
must have ascended to the surface.“ 
Det foreliggende nye Fund af Saccopharynæ har da af flere 
Grunde betydelig Interesse. Det er saaledes det første Eksemplar, 
h Jfr. dog Efterskriften. 
