101 
og styrket ved Forbeninger Fremkaldte af Ledbaandene, der have 
dannet en stærk Prc. posUjlenoideiis og andre fremspringende Rande 
om Ledskaalen paa S(H)(i!na. Styrken i Underkjæbens Led har 
paavirket hele ; forneden har det skudt sig tilbage under 
Pctrosinu, og med sin Prc. postiijmpaniciis har det overvoxet Pars 
luastoidea. Det har ikke som hos Gnaverne været Kindmusklen, 
der særlig har været brugt til at føre Underkjæben, men af gam¬ 
mel Vane er Tindingmusklen brugt mest dertil; Kindmusklen maa 
vel have været ganske anselig, siden den sammen med en Vinge- 
muskel har frembragt en udbredt Prc. angnlaris paa Underkjæben; 
men den er ikke voxet langt frem paa Kinden; efter Mærkerne 
paa Kindbuen at dømme er den ikke naaet længere frem end ud¬ 
for bageste Kindtand; Tindingmusklen derimod har skudt sit Ud¬ 
spring ualmindelig langt frem over Pandebenet, frem over Øjehulen 
nær til Pandebenets forreste Rand, og den synes at have trykket 
Øjet, der er trængt fremad og nedad og vist er noget hemmet i 
Udvikling. — Om det lidet, der kjendes af Skelettet foruden Hoved¬ 
skallen, er især at mærke, at Kloleddene have den sædvanlige 
Kloform. 
Tillotheriidæ.®^ 
I. De store øvre og nedre Fortænder med Rod. 
Esthonychini. 
Esthonyx. 
II. De store øvre og nedre Fortænder uden Rod. 
Tillo ther iini. 
Tillotherium. 
Periptychidae. Periptychidernes Afvigelse fra Leptictididerne er 
især, at de bageste øvre Forkindtænder, særlig P^, der har mistet 
Bredformen og faaet nærmest Mellemform, tages mere i Brug som 
t 
en Slags Hugtænder, voxe frem for deres Omgivelser og faa mere 
eller mindre Form som Dolke; de maa vist være brugte til at 
bide i et eller andet haardt Stof; de synes snart at faa Spidsen 
afslidt. Familiens oprindeligste Medlemmer have ellers i alt væsen¬ 
ligt beholdt Insektæder-Præget, skjønt de ere voxede i Størrelse; 
kun hos de øverste Medlemmer er Altæder- eller Planteæder- 
Præg ret fremtrædende. 
En af Familiens oprindeligste Slægter er Hemithlæus {H. koiaa- 
