121 
fast Længdekam med Tilbøjelighed til at faa udbredt øvre Rand; 
ellers udmærke de paagjeldende Hvirvler sig ikke ved Styrke; i 
Overensstemmelse med Baglemmets gjennemgaaende Svaghed, der 
følger med Opgivelsen af Bevægelser i det frie, ere de snarest ret 
svage. Ligeledes bliver Bækkenbenet i sin Helhed svagt og noget 
ifærd med at vanslægte, dels af Mangel paa den sædvanlige Brug 
som Støtte for Baglemmet under Gang og Løb, dels paa Grund 
af sin Deltagelse i Grave-Arbejdet. Hoftebenet, der nærmest bliver 
simpelt stavformet, voxer tilsidst i næsten hele sin Længde fast 
sammen med Bækken- og Halehvirvler; kun dets forreste Ende, 
der er noget rejst ivejret, bliver lidt knoldformet udvidet, fordi 
den, paa sin Plads tæt under Ryggens Hud, bliver umiddelbart 
paavirket under Arbejdet med at skyde Jorden op. Sædebenet voxer 
tilsidst i sin forreste Del, indenfor Ledskaalen for Laarbenet, sam¬ 
men med en af Halehvirvlerne, og dets opstaaende Tuber ischii 
paavirkes paa lignende Maade som den forreste Ende af Hofte¬ 
benet. Skambenet er den af Bækkenbenets Knogler, der mest van¬ 
slægter; dets Stilling ændres; fortil lægges det ualmindelig tæt 
ind under Halehvirvlerne og kan endogsaa her mødes med og 
smelte sammen med det tilsvarende paa modsatte Side; men bag¬ 
til viger det udad, i Stedet for at møde det tilsvarende, hvormed 
det tilsidst kun ved et langt Baand er forenet. 
Foden uddannes paa lignende Maade som Haanden, men i langt 
svagere Grad. Den beholder noget af den oprindelige Spinkelhed, 
de ret langstrakte Mellemfodsben og Taaled, nærmest almindelig 
kloformede Kløer, Trædepuder om end kun smaa; Os falciforme 
naar langtfra den Størrelse som den tilsvarende Knogle i Haanden; 
Fodroden udflades neppe; osv. Fodens og de andre af Baglemmets 
Muskler ændres kun lidt; mest paafaldende er Tibialis anticus, 
der med sit Udspring fremkalder en ejendommelig krogformet, frem¬ 
springende Udvæxt fra den øverste Del af C ris fa tibia\ og Peronæi, 
hvis Udspring fremkalder en stærkt fremspringende Udvæxt paa øvre 
Ende af Lægbenet. — Baglemmet i sin Helhed øves i Bevægelser 
af mange Slags; især føres Foden ofte ud til Siderne. Denne Side¬ 
bevægelse af Baglemmet er vist en medvirkende Grund til , at 
Bækkenbenenes indbyrdes Sammenstøden i Sijmphijsis pubis op¬ 
løses; Knoglerne rives fra hinanden; Begyndelser i denne Retning 
synes at findes hos alle de mere eller mindre jordbundne Insekt- 
