122 
{Talpidæ.) 
æder-Familier. — At Skinneben og Lægben forneden ere sammen¬ 
smeltede, er vel nærmest en Arv fra mere bevægelige Forfædre. 
I de underjordiske Gange, hvor Talpiderne vænne sig til at 
leve, bliver der ikke Brug for Øjne, og de vantrives. Desto mere 
øves Lugtesands og Hørelse. — Øjet, der ikke bruges, giver efter 
for Paavirkning af sine Omgivelser. Bagfra trykkes det af den 
mægtige Tindingmuskel; ovenfra og nedenfra klemmes det af 
Trynemuskler; det svinder ind og trænges ud af den oprindelige 
Øjehule, fremefter, saa at det kommer til at ligge foran den for¬ 
reste Rand af Ydervæggen af Caualis infraorhitdlis; Canalis lacrij- 
inalis, der ellers fører fra Øjet nedad og fremad til Næsehulen, 
kommer nu til at føre nedad og tilbage. Ydervæggen af Cdnalis 
infraorhitdlis mister sin oprindelige Brede, maaske ogsaa paavirket 
af Trynens store Følenerve, N. infrdorbitdlis^ og bliver til en gan¬ 
ske tynd Ben-Bro, der tilmed af Øje og Trynemusker trykkes indad. 
Senerven bliver ganske tynd, Fordmen opticiim ganske snevert. 
—• Sibenet udvider sig bagtil, forstørrer og udposer Rummet mel¬ 
lem og bag Øjehulerne og skyder sine nederste bageste Blade 
ned i V^æggen af den bageste Næsegang, helt tilbage over Hamii- 
his pterijfjoideiis, indenfra fyldende Fossa pterygoidca. Lamiiui 
cribrosd udvider sig til en bred Væg. — Den ydre frie Ørebrusk 
vantrives og forsvinder, fordi den ikke bruges i de snevre under¬ 
jordiske Gange; dog beholdes en lang brusket ydre Øregang. Det 
indre Øre derimod udformes. Ikke alene smelte de Knogler, der 
danne Trommehulens Ydervæg, tilsidst fast sammen indbyrdes; men 
selve Trommebenet forlader Ringformén og faar en veludviklet tud¬ 
formet ydre Øregang. Trommehulen udvider sig i Hulrum i de 
tilstødende Knogler, især i bageste Kilebens Krop og i Basiocci- 
pitale, der blive svampede indvendig. Hammeren kan faa et ejen¬ 
dommelig opsvulmet Hoved, der lejrer sig i en Udvidelse af Tromme¬ 
hulen op i S(iiHund og Teginen tgnipdiii, synlig som en blære 
formet Knold paa Hjernekassens Indervæg. 
Høje Egenskaber har Familien ogsaa i Vanslægtningen af nedre 
Hjørnetand, der formes som Fortand, og i Vantrivningen af Mælke¬ 
tandsættet, der dog endnu hos de laveste Former er ret velud¬ 
viklet. 
Uropsilus (med Ndsillus og Blignchond.v), eneste kjendte Slægt 
af Afdelingen Uropsilini, er af alle kjendte Talpider den, der staar 
