133 
tvinges til at vende mere bagud og nedad, hvorefter Ledskaalen 
paa Ringhvirvelen formes og bliver mere aaben. Siipraoccipitale 
kommer til at helde mere fremad foroven. Prc. posltijmpdnicus 
breder sig i Hjernekassens Bund, ejendommelig formet; Tegmen 
Ujmpani breder sig pladeformet i dens Side; Siipraoccipitale breder 
sig i Hjernekassens Loft. Dannelse af Nakkekam ophører, vist 
hindret af Jordens Tryk. Hovedskallens Knogler blive gjennem- 
gaaende faste, de fleste hurtig smeltende sammen; kun enkelte 
Knogler gjøre en Undtagelse, blandt dem Petrosum S: Tijnipani- 
ciim med Omgivelser, vist af særlige Grunde. 
Skulderbladet faar noget Form af Støtte, mindende lidt om 
Talpider, men dog egenartet; det bliver smalt, idet baade Fossa 
supraspinata og F. infraspinata indskrænkes, hvorimod Skulder¬ 
bladets Kam ikke bliver mindre; dets øverste Ende svulmer op, 
knoldformet. En ualmindelig stærk, stilkformet fremstaaende Meta- 
cromion fremkaldes af en af Skulderens stærkeste Muskler, Trapeziiis, 
der fæster sig paa den. 
Ogsaa Bækkenet faar baade Ligheder og Uligheder med Tal¬ 
pider. De to egenlige Bækkenhvirvler og en eller flere af de 
følgende Halehvirvler smelte sammen indbyrdes; de paagjeldende 
Hvirvlers Torntappe blive stærke og høje og danne tilsammen en 
Længdekam, hvis øvre Rand er tilbøjelig til at blive udbredt. 
Hoftebenet vanslægter noget og bliver nærmest stavformet; dets 
forreste Ende er dog tilbøjelig til at udvide sig knoldformet, løf¬ 
tende sig i Højde med Bækkenhvirvlernes Kam. Sædebenets 
Tuber lægges tilsidst tæt ind til og op over Torntappene af de 
indenfor liggende Halehvirvler, i Modsætning til Forholdet hos 
Talpider, hvor Sædebenets bageste Del beholder sin sædvanlige 
Stilling, og den svulmer noget op og kan voxe sammen med den 
tilsvarende paa modsatte Side. Baade Hofteben og Sædeben be¬ 
holde deres Frihed fra Hvirvlerne. Skambenet faar en lignende 
Stilling som hos Talpider, fortil lægges det tæt ind under Hale¬ 
hvirvlerne, bagtil viger det til Siden. 
At Haand og Fod bruges til Gravning, giver sig kun ganske 
svage Udtryk i Lemmernes Bygning. Kløerne, især paa Fingrene, 
kunne blive ret stærke og kun svagt buede, men ere oftest svage, 
med sædvanlig Kloform. Haarene langs Haandens og Fodens 
Rande kunne blive ret stærke Børster. Prc. anconæiis udvides 
