172 
(Anm. 6.) 
den ene Type for niere oprindelig end den anden, eller hvorledes Overgangen 
sker fra den ene til den anden, Forskjellige skræmmende Undtagelser fra 
Typerne findes, og io flere Slægter der undersøges, desto mere indviklede 
og uforklarlige synes Sagerne at stille sig. Kort sagt, endnu er det ikke 
muligt at dømme sikkert om de paagjeldende Egenskabers Værd som Udtryk 
for Slægtskab. Kun én Ting er allerede sikker: at stor Overensstemmelse i 
Bygningen af disse Dele ikke nødvendig er Tegn paa Slægtskab; Broom 
fremhæver den slaaende Lighed mellem Peromeles [og Macroscelides: »It is 
further interesting, that while Macroscelides in ihe anatomy of its anterior 
nasal region agrees more closely with Perameles than with other Marsupials, 
Perameles in one or two respects agrees more closely with Macroscelides 
than with most of the typical Marsupials« (P. Z. S., 1902, p. 227); men ingen 
vilde kunne falde paa at regne Peromeles og Macroscelides for indbyrdes 
nærstaaende Dyr; de ere i visse Ting, i Tryne-Dannelse og andet, noget ens¬ 
artet udformede, men paa vidt forskjelligt Grundlag. 
Er det rigtigt, at Pungdyrenes Type for det Jacobsonske Organ osv. er 
den oprindelige, er det saare forstaaeligt, at Cladobates og Macroscelides 
vise den samme Type; det er da kun et yderligere Tegn paa deres lave Stil¬ 
ling blandt Insektæderne, ingen Grund til at fjerne dem fra deres vante Plads. 
En lille Indvending mod Bro om er ogsaa fremsat af C h a 1 m e r s M i t- 
chell (Proceed. Zool. Soc. London, 1916, p. 228—229). 
I 1916 har Broom skrevet en egen Afhandling om Hovedskallen hos 
Chrysochloris (On the structure of the skull in Chrysochloris; Proceed. Zool, 
Soc. London, 1916, p, 449—459, 2 pi.), hvori han gjentager som sin Mening, 
at Chrysochloris ikke er en Slægtning af Centetes, at den »is not an Insec- 
tivore«, og at den maa stilles »in a distinet order Chrysochloridea« p. 458). 
Særlig synes han at lægge Vægt paa »the structure of the occiput, as it is 
unlike that of any other known mammal« (p. 451). Sagen er, at der hos Un¬ 
gen af Chrysochloris findes en anselig pladeformet Hinde-Knogle, liggende 
langs Sideranden af Siipraoccipitale, fyldende et Rum mellem Exoccipitale, 
Petrosum, Sqvama og Parietale, senere smeltende sammen med Supraocci- 
pitale og de andre tilstødende Knogler i Hjernekassens Væg; Broom jevn- 
fører denne Knogle med Tabulare, der findes hos nogle Krybdyr, blandt 
andre hos Cynodonter, og, siger han, »we may infer that the early mammals 
still retained it, and possibly Chrysochloris and its ancestors have never lost 
this ancestral character which all other known mammals have lost« (p. 452). 
1 en Efterskrift til Afhandlingen meddeler Bro om dog, at han er bleven 
gjort opmærksom paa, at en tilsvarende Knogle plejer at findes hos Phoca 
vitulina og ikke sjelden findes hos Mennesket; »and we may, I think, con- 
clude that though most mammals have lost the tabular there is a tendency 
for it to reappear by reversion in forms in which, owing to the configuration 
of the brain, the occiput is largely developed« (p. 459). 
Den paagjeldende Knogle hos Chrysochloris er tidligere udførlig omtalt 
og afbildet af Leche (Zur Entwicklungsgeschichte des Zahnsystems der 
Saugetiere, IL Teil, 2. Heft, die Familie der Centetidæ, Solenodontidæ und 
