XXVIII 
Række Kongresser og botaniske Festligheder i Udlandet, og han 
svigtede ikke ved de nordiske Naturforskermøder. 
Talrige videnskabelige Æresbevisninger blev Warming til Del; 
han var Æresdoktor ved flere udenlandske Universiteter, Medlem 
af talrige Akademier og Æresmedlem af endnu flere naturhistoriske 
Selskaber. Som 80-aarig modtog han af Svenska Vetenskapsakade- 
mien den store Linné-Medalje i Guld. 
I Marts 1924 maatte Warming, hvis Helbred i det sidste Aars- 
tid havde været svækket, lade sig indlægge paa Rigshospitalet for 
en Underlivslidelse. Han blev underkastet en Operation, men havde 
ikke Kræfter til at overstaa Følgerne af denne. Den 2. April døde 
han stille og roligt. 
Det er sagt om Warming, at han var subjektiv i al sin Færd, 
stærk i sine Sympatier og Antipatier — og dette er vel rigtigt. 
I hvert Fald var han en Mand af en udpræget personlig Støbning 
— og en frygtløs Kæmpe for hvad han ansaa for det rette. Som 
ung paadrog han sig herved sine Fagfællers Modvilje, hvilket atter 
medførte en aabenbar Uret imod ham. Siden blev det hans Tid 
at raade, og førte han ikke de botaniske fasces frem fra Ubemær- 
ketheden til et synligt Sted? Han var en Foregangsmand, og han 
følte det; da han var ung og stærk, fik han vel af Scientia ama- 
bilis det homeriske Paalæg om 
altid at væve den første, og udmærket frem for de andre. 
Med Taknemlighed mindes jeg Warming fra min Studietid; som 
een af de sidste fik jeg det Privilegium at høre til hans Elever. 
Ogsaa siden stod jeg i en Aarrække Warming nær, dels fordi jeg 
selv beskæftigede mig med økologiske Studier, og dels fordi jeg 
paa forskellig Vis bistod ham ved hans egne Arbejder. Jeg lærte 
dengang at skatte hans Hjælpsomhed og altid redebonne Interesse; 
meget skylder jeg hans kloge Vejledning og gode Raad i hine ofte 
vanskelige Tider. 
