108 
grundigt undersøgt for Grønlands Vedkommende, faar vi følgende 
Antal Arter: 
Højsverige. 45 
Jamal. 39 
Island. 32 
Grønland. 32 
Artstallet bliver saaledes det samme for Grønland og Island, 
medens Jamal-Halvøen og Højsverige kan opvise et noget større 
Antal Arter. Grunden hertil maa sikkert søges i, at Chancerne for 
en Indvandring af Arter er meget større for Jamals og Højsveriges 
Vedkommende end for Islands og Grønlands. Højsverige er i di¬ 
rekte Berøring med det lave Mellemsverige, hvor der forekommer 
en Række mere sydlige Arter; Halvøen Jamal staar gennem store 
Floder i Forbindelse med det øvrige Sibirien. Island og Grønland 
ligger derimod som ret isolerede Landstrækninger i Havet,' og 
der kan derfor ikke foregaa nogen aktiv Indvandring 
af nye Arter til disse Lande, men kun en passiv, f. Eks. 
gennem Fugletrækket. 
Betragtes Tab. 8, lægger man Mærke til, at der paa Island 
ikke findes nogen endemiske Arter. 
Haberbosch kunde heller ikke for Grønlands Vedkommende 
paavise nogen endemiske Arter. 
I det hele taget er Entomostrakarterne vidt udbredte; mange 
Arter er Ubiquister, og de fleste af de øvrige Arter har en meget 
vid Udbredelse; dette stemmer godt med, at Entomostrakerne ud¬ 
viklingshistorisk set er en meget gammel Gruppe. Ostracoderne, 
der ingenlunde efter deres Bygning kan anses for at være ældre 
end de andre Ordener, er saaledes fundet helt tilbage til Kam- 
brium og ender i Slægter og Arter, der staar de nulevende Former 
meget nær. Phyllopoderne, der efter deres Bygning regnes for den 
mest primitive Orden, er fundet tilbage til Silur. Om Copepo- 
dernes Forhold i tidligere Jordperioder vides uhyre lidt. 
Mere begrænsede i deres Udbredelse end de andre Entomo- 
strakordener er Copepoderne, og her da særlig Arterne hørende 
til Slægten Diaptomus. 
Paa Island findes 2 Arter af denne Slægt, nemlig Diaptomus 
minutus og Diaptomus glacialis. Disse 2 Arter har, saaledes som 
