35 
Saavel „Assimilations“- som Diffusionsteorien lader sig direkte 
modbevise ved en noget anden Forsøgsanordning. 
Ved Hjælp af et Pap „Taarn“ gøres det umuligt for Larven at 
hente ny Luft fra Atmosfæren, idet dog Larveboligens Loft stadig 
befinder sig over Vandoverfladen. Forsøgsanordningen fremgaar 
bedst af medfølgende Tegning. 
Ved den paagældende Forsøgsanordning kan man i gunstige 
Tilfælde forhindre, at Larven henter sin Luftforsyning direkte fra 
Atmosfæren, uden at man samtidig har umuliggjort Luftdiffusionen 
gennem Boligens Loft, eller Flydebladets Kulsyreassimilation. 
Foretager man nu Luftanalyser efter kortere eller længere Tids 
Ophold under .Taarnet, vil man finde, at Iltprocenten mindskes 
ganske som i ovennævnte Forsøg. 
Et Forsøg viste saaledes en Kulsyreprocent paa 1,6 og en Ilt- 
procent paa 9,8, efter at Larveboligen havde opholdt sig 5 Minutter 
under „Taarnet“. 
Disse Forsøg viser ganske tydeligt, at Hydrocampa Larven ude¬ 
lukkende (eller i det mindste langt overvejende) er henvist til den 
Luft, som den selv henter direkte fra Atmosfæren. 
Et andet Spørgsmaal — som specielt faar Betydning for Larven, 
medens den bygger sit Puppebo — er det dog, om ikke en Ilt¬ 
fornyelse ved Diffusion fra Vandet kan komme til at betyde noget. 
For at undersøge dette Spørgsmaal blev der ledet en Strøm af 
iltfattig Luft gennem Larveboet. 
Iltdiffusionen maa nemlig blive desto større, jo større Ilttensions¬ 
differensen mellem Vandet og Boligluften er. 
Larveboligen er nedsænket i Vand. Iltprocenten i den gennem- 
ledte Luft var da 1,2 og 1,3 (to Analyser). 
5 Minutter efter at Luftgennemledningen er standset, var Ilt¬ 
procenten i Larveboets Luft l,i % O 2 . 
Heraf kan man slutte, at Iltdiffusionen (-|- den ved den even¬ 
tuelle Kulsyreassimilation frigjorte Ilt) eventuelt, naar Ilttryksdiffe¬ 
rensen er gjort saa stor, som den overhovedet kan blive, muligvis har 
3’ 
