139 
gik Egernet over Lystrup Aa, og i 1919 fandt jeg i den vestlige 
Udkant af Velling Skov de første begnavede Rødgrankogler, og 
allerede i sidste Halvdel af Juli saa jeg Egern sidde i Bjergfyr¬ 
toppene og fortære Kogle efter Kogle, saa Jorden var dækket med 
ituskaarne Kogleskjæl.“ Med Hensyn til Velling Skov kan jeg be¬ 
kræfte Rafns Fremstilling; i 1917 fandt jeg intet Spor efter Egern 
i denne Skov, i 1923 var Rødgranbevoksningerne oversaaede med 
egerngnavede Kogler. 
Det er ikke alene i Jylland, at Egernet breder sig, ogsaa paa 
Fyen og Sjælland er det under Fremrykning, hvilket jeg kan illu¬ 
strere ved et Par Eksempler. 
I Sommeren 1919 undersøgte jeg Skovene omkring Langesø i 
Nordfyen (N.V. f. Odense) meget nøje uden at finde mindste Spor 
efter Egern. Nu i Sommer (1923) var der Mængder af egerngnavede 
Kogler. 
Hvad Sjælland angaar, har Prof. Raunkiær, med Bistand af 
andre Botanikere, kortlagt Egernets Udbredelse i Sommeren 1919 
paa Grundlag af en Eftersøgning i 230 sjællandske Skove efter 
Rødgrankogler, som var gnavede af Egern. Undersøgelsen viste, 
at der fandtes to Egernomraader, nemlig et større vestsjællandsk 
Omraade og et mindre Omraade nord for København; deres Græn- 
1) Rafn giver et ikke helt korrekt Billede af Egernets Koglegnavning, naar 
han skriver (1. c. p. 63): „De forholdsvis smaa P/nfzs Kogler fortærer Eger¬ 
net siddende i Træerne, medens Rødgrankoglerne altid ses at være be¬ 
gnavede paa Jorden; de afgnavede Kogleskæl findes ikke spredte over 
Skovbunden, men ligger i smaa tætte Hobe omkring den helt eller del¬ 
vis afgnavede Kogle-Akse. Om Egernet selv nedskærer Rødgrankoglerne 
eller venter, til de kastes ned af Stormen, har jeg endnu ikke haft Lej¬ 
lighed til at iagttage, men tror afgjort, at Egern først giver sig i Lag med 
Rødgrankoglerne, efter at de er faldec ned.“ Af dette Forhold har jeg 
i min før citerede Afhandling, p. 101—02, givet følgende Fremstilling; 
„I en Egern-Skov . finder man tit smaa Bunker af Skæl og Frøvinger 
ved Siden af de gnavede Kogler af Rødgran), thi Egernet gaar ofte ned 
fra Træerne og gnaver Koglerne paa jorden. Men desuden ser man store 
Mængder af gnavede Kogler spredt over Skovbunden, uden at der ligger 
Skæl og Frøvinger ved; det kommer af, at Egernet hyppig bider Koglerne 
af Grenene og gnaver dem oppe i Træerne; Skæl og Frøvinger drysser 
ned og spredes, og tilsidst kastes den gnavede Kogle ned.“ Paa den anden 
Side finder man af og til Fyrrekogler, som Egernet har gnavet paa jorden. 
