ophør kom han tilbage til Danmark, hvor han efter nogen Tids 
Forløb havde den Glæde ikke blot at opnaa en Lærerstilling ved 
det kongelige Musik-Konservatorium, men ogsaa i 1922 at blive 
optaget i dettes Direktion. At denne Anerkendelse var velfortjent, 
er der ikke Grund til at betvivle; hans Kompositioner skal, efter 
kyndiges Udsagn, vidne baade om medfødt Begavelse og om højt 
udviklet, musikalsk Kultur, og hvad den videnskabelige Side af 
Musikken angaar, dyrkede han denne med lige saa stor Energi 
som i sin Tid Zoologien; hans Arbejde om „Musikken i det 19. 
Aarhundrede“ afgiver herom et tydeligt Vidnesbyrd. 
Desværre skulde hans sidste Leveaar formørkes af Sygdom; en 
tuberkuløs og vistnok i Virkeligheden uhelbredelig Lidelse angreb 
først den ene Fod og nødvendiggjorde dennes Fjernelse og satte 
sig derefter fast i den venstre Underarm. Stærkt nedbrudt søgte 
han 1924 Helbredelse ved Kurstedet Davos i Schweiz, hvor hans 
Tilstand i Sommerens Løb tilsyneladende ogsaa bedredes saa meget, 
at han saa smaat tænkte paa at vende hjem; en hæftig Lunge¬ 
betændelse gjorde det imidleriid i Løbet af kort Tid af med ham. 
Allerede meget tidligt begyndte Bergh at optræde som viden¬ 
skabelig Forfatter, og selv om de første Arbejder om „de athecate 
Hydroiders Histologi«, 1878, om „die erste Entwicklung des Eies 
von Gonothyræa Lovéni\ 1879, og om „Kløvning og Kimbladdan- 
nelse hos Echiniderne«, 1879, ikke giver saa særdeles meget nyt, 
er de dog interessante Prøver saavel paa hans Dygtighed som 
Undersøger som navnlig paa hans ualmindelig tidligt udviklede Evne 
til klart og kritisk at behandle den foreliggende Litteratur. Efter det 
lille Arbejde om Infusionsdyret „T/an/za/wsus«, 1879, kom derpaa 
1881 det af 5 Tavler ledsagede Værk „Der Organismus der Cilio- 
flagellaten , der, blandt hans øvrige specielle Arbejder udmærker 
sig ved at være det omfangsrigeste. Hos senere Forfattere har 
det høstet megen Anerkendelse; Butschli siger saaledes i Bronn’s 
Thier-Reich, i sin Bearbejdelse af Protozoerne, til hvilke Dinofla- 
gellaterne dengang henførtes, at det ved sine Beskrivelser af flere 
nye Former og en skarpere Karakteristik af de ældre bidrog væ¬ 
sentligt til en bedre Forstaaelse af Forholdet mellem Slægter og 
Arter indbyrdes, samt endvidere, at hans System maa betegnes 
som et virkeligt Fremskridt. Denne sidste Bemærkning fortjener 
saa meget mere Opmærksomhed, som Afhandlingen just indtager 
