374 
i Les Hommes Fossiles^) raka motsatsen: “Le menton forme une 
saillie å la fois tres large et tres proéminente.“ Man har har han- 
fort “Chancelademanden“ till en sarskild ungpaleolitisk ras: chan- 
celaderasen. (Boule, op. cit. p. 295 ff. Sal ler op. cit. p. 180.) 
H. A. N ielse n’s uppgift, att “den store mand fra Grimaldi- 
grotten“2) skulle sakna hakframsprång, kan jag likaledes ej få veri- 
fierad i hithdrande litteratur. Det år antagligen Verneau’s “grand 
sujet masculin de la Grotte des Enfants“, som H. A. Nielsen hår 
menar. Vern eau såger således i sin uppsats: Les fouilles du Prince 
de Monaco aux Baoussé-Roussé ^): “Son maxillaire supérieur étroit, 
sa mandibule robuste, terminée en avant par un men¬ 
ton saillant et triangu 1 aire^), .sont autant de caractéres, qui 
le rapprochent du vieillard de la Vézere.“ (Le vieillard de la Vézére 
vad tyskarna kalia der Alte von Cro-Magnon.) “Les seules 
différences, que montre l’homme de la Grotte des En- 
fants, c’est une largeur relativement plus grande du 
nez et une tendance au parallélisme des branches 
horizontales du maxillaire inférieur^). 
Nielsen anfor till jåmforelse med svårdborgfyndet de båda s. k. 
negroida skeletten (Verneau’s “vieille femme et adolescent de la 
Grotte des Enfants“) från Mentone och såger å sid. 213: “Og begge 
disse individer mangle hageprominens; den 18-årige mand^) synes 
endog at have en i høj grad palæolithisk vigende hage^), 
men dette er kun tilsyneladende og skyldes den betydelige pro- 
gnati, som alveolarpartiet af hans kjæbe viser.“ Det bor dock fram- 
1) op. cit. p. 296; jmf. åven fig. 192 p. 295. 
2) (\ den franska oversåttningen heter det likaledes å sid. 42: “l’homme de 
haute taille de la grotte de Grimaldi“.) 
3) L’Anthropologie 1902, p. 574; jmf. Verne au, Les Grottes de Grimaldi 
(Monaco 1906) T II, fase. 1—2; PI. III. 
‘^) Spårr. av forf. 
S) BetråfPande ålderns såger Verneau op cit. 1902 p.577:“Le jeune homme 
n’avait pas atteint l’åge adulte . .. En lui attribuant 15 ou 17 ans, on ne doit 
pas étre éloigné de la vérité.“ Vad bristen på haka angår, så framhåller 
Verneau och efter honom Werth, att både ynglingen och isynnerhet 
den gamla kvinnan åga hakframsprång Visserligen har ynglingen endast 
en obetydlig, trekantig prominens, men hos den gamla kvinnan år hakan 
mera betydande, ehuru liten och smal. Jmf. Verneau, Les Grottes de 
Grimaldi (Monaco 1906) T. II fase. 1—2, p. 132—136, PI. IV—V, samt 
Werth op. cit. p. 256. 
